1956-os Széna téri harcok
Széna téri harcok | |||
![]() | |||
A Déli pályaudvarról odavontatott vagonokból épített barikád a Széna téren | |||
Konfliktus | 1956-os forradalom | ||
Időpont | 1956. október 25. – november 6. | ||
Helyszín | Széna tér (Budapest) | ||
Eredmény | szovjet győzelem | ||
Szemben álló felek | |||
| |||
Parancsnokok | |||
| |||
Szemben álló erők | |||
|
A Széna téri harcok sorozata az 1956-os forradalom egyik jelentős összecsapása volt, amelynek során a magyar felkelők a kommunista államhatalom és a szovjet hadsereg ellen harcoltak. Budapest budai oldalán a legerősebb ellenállási gócpont a stratégiai elhelyezkedésű Széna téren alakult ki, ahol a forradalmárok Szabó János vezetésével barikádokat emeltek. A legismertebb Széna téri felkelők a parancsnok Szabó mellett Mansfeld Péter és Ekrem Kemál voltak. A legsúlyosabb tűzharc november 4-én zajlott le, amikor a szovjet páncélosok legyőzték a védekező szabadságharcosokat. A megtorlás során 14 Széna térit ítéltek halálra.[1]
A felkelőcsoport megalakulása
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ce/Vagonra_ragasztott_karikat%C3%BAra_a_Sz%C3%A9na_t%C3%A9ren._Fortepan_24640.jpg/180px-Vagonra_ragasztott_karikat%C3%BAra_a_Sz%C3%A9na_t%C3%A9ren._Fortepan_24640.jpg)
A Széna téri felkelőcsoport 1956. október 23-án este jött létre, első tagjai munkások, segédmunkások és ipari tanulók voltak. A gyorsan növekvő létszámú csoport 25-én szerzett fegyvereket, majd első parancsnokuk, egy ismeretlen nevű 24 éves egyetemista vezetésével megszerezték az irányítást a környéken és elkezdték a barikádok építését. Központjukat az építés alatt álló M2-es metróhoz tartozó munkásszállóban alakították ki. Október 26-án csatlakozott hozzájuk Szabó János és Ekrem Kemál is. Hamarosan Szabó lett az új parancsnok.
Az első összecsapások
[szerkesztés]Októberben a legsúlyosabb harcok elkerülték a Széna teret, de kisebb összecsapások történtek. Az első tűzharc október 27-én tört ki, amikor a forradalmárok visszaverték az ÁVH egy támadását, megölve egy államvédelmist. A szorványos összecsapások folytatódtak a következő napokban, a szovjet páncélkocsik és tankok időnként géppuskával lőtték azokat a házakat, ahol felkelőkre számítottak. A fegyveres civileknek kézigránátokkal sikerült mozgásképtelenné tenni egy páncélkocsit a téren, a jármű szovjet legénysége ekkor a Széna tér és a Retek utca sarkán álló épületbe menekült, ahonnan később társaik sikeresen kimentették őket, miután a forradalmárok nem kockáztatták meg a ház ostromát.
Tűzszünet
[szerkesztés]Tárgyalások
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Sz%C3%A9ll_K%C3%A1lm%C3%A1n_%28Moszkva%29_t%C3%A9r._Fortepan_24643.jpg/220px-Sz%C3%A9ll_K%C3%A1lm%C3%A1n_%28Moszkva%29_t%C3%A9r._Fortepan_24643.jpg)
A forradalom első napjait követően a kormányzat felismerte a helyzet komolyságát és igyekezett tárgyalásos úton lefegyverezni a szabadságharcosokat. A hadsereg részéről Kővágó Sándor alezredes, a Bem laktanya parancsnoka igyekezett személyesen meggyőzni a felkelőket az ellenállás értelmetlenségéről, de ők az ÁVH feloszlatásához és a szovjet csapatok távozásához kötötték a fegyverletételt. A tárgyalások második fordulóján Deák Ferenc őrnagy képviselte a kormányt, azonban miután a Széna tériek kitartottak az ellenállás mellett, október 28-án a magyar hadsereg 110 katonája és 20 rendőr körbevette a parancsnokságként szolgáló munkásszállót. Szabó János nem vállalta a harcot a páncélosokkal is megerősített alakulat ellen és a felkelők szétszéledtek, sokan hazamentek vagy a Budai-hegységbe szöktek és elrejtették a fegyvereiket.
Nagy Imre tűzszüneti felhívása radikális fordulatot hozott, a szovjet csapatok ideiglenesen elvonultak és megszűnt az ellenségeskedés a magyar szabadságharcosok és a katonák között. Az újabb tárgyalássorozat folyamán Ekrem Kemál alparancsnok képviselte a felkelőket és aláírta a 8 pontból álló „Tüzet Szüntess Egyezményt”, amelynek értelmében a Széna tériek visszakapták a bázisukat és közös járőrözést folytattak a katonasággal együtt. A forradalmárok saját igazolványt is kaptak, amelyen az „XY. a Széna téri Szabadságharcos Fegyveres Csoport tagja” felirat állt.
A tűzszünet idején
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Sz%C3%A9na_t%C3%A9r%2C_jobbra_a_Retek_utca_torkolata._Fortepan_79409.jpg/220px-Sz%C3%A9na_t%C3%A9r%2C_jobbra_a_Retek_utca_torkolata._Fortepan_79409.jpg)
A tűzszünet idején a Széna téri ellenállókhoz csatlakozó civilek száma rohamosan növekedett. A forradalmi tömeg számos prominens kommunista tisztviselőt és ÁVÓ-s rendőrt fogott el. Október 30-án a tüntetők megtámadták a II.kerületi pártházat és könyveket, képeket és zászlókat gyújtottak fel, a rongálást végül a helyszínre érkező Szabó János állította meg. Széna téri fogságba esett a határőrség országos parancsnoka és politikai csoportfőnöke is, őket is a felkelő parancsnokok mentették meg a lincseléstől. Ugyanezen a napon 30 ÁVH-st is letartóztattak. A Kormányőrség Maros utcai laktanyáját több alkalommal is megtámadták a forradalmárok, az államvédelmisek 26-án még két tank segítségével visszaverték őket, de 30-án végül megadták magukat, ekkor 90-120 kormányőr esett fogságba. A tűzszünet időszakában a Széna tériek az ellenőrzésük alatt álló területen összegyűjtötték a Rákosi-rendszer fő bűnöseinek tartott személyeket, azzal a céllal, hogy később bíróság elé állítsák őket. Olyan magasrangú politikusokat is elfogtak, mint Marosán György és Nagy Dániel, ezenkívül Farkas Mihály feleségét is ők vették őrizetbe.[2][3]
A Széna téri ellenálló gócpontot elkezdték átszervezni katonai mintára, és szavazással megerősítették Szabó János főparancsnoki pozícióját. Működésbe lépett a Nemzeti Bizottmány, amely az ország forradalmi csoportjait fogta össze és a közigazgatást helyettesítette. A szervezetben képviseltették magukat a Széna téri felkelők is.[4]
Szovjet támadás
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/20/Az_Alkot%C3%A1s_utca_a_D%C3%A9li_p%C3%A1lyaudvarn%C3%A1l._Fortepan_18630.jpg/220px-Az_Alkot%C3%A1s_utca_a_D%C3%A9li_p%C3%A1lyaudvarn%C3%A1l._Fortepan_18630.jpg)
November 4-én megkezdődött a szovjet intervenció, így a fegyveres civilek és a magyar hadsereg a Széna tér körzetében ismét a Nyikolaj A. Gorbunov által vezetett 128. lövész-gárdahadosztállyal nézett szembe. A forradalmárok hívták a II.kerületi rendőrséget, hogy segítsen a harcban. A rendőrök elutasították a hívást, de fegyvereiket átadták a szabadságharcosoknak. A magyar hadsereg részéről Görgényi Dániel vezérőrnagy fegyverletételre utasította Szabó Jánost, aki ezt kategorikusan visszautasította. Nagy Imre harcra buzdító felhívására válaszolva Szabó összegyűjtötte a forradalmárokat és beszédet mondott, amelyben mindenkit felszólított, hogy utolsó csepp véréig harcoljon a megszállók ellen. A támadás napján több száz civil jelentkezett önkéntes harcosnak és a Maros utcai központban tartózkodó mintegy 200 felkelő is átvonult a Széna térre. Erősítésképpen megérkezett a pesthidegkúti forradalmárok egy csoportja is Köteles Lajos vezetésével.
A szovjet páncélosok Kelenföld irányából nyomultak előre a Moszkva tér felé. Először a Déli pályaudvarnál ütköztek ellenállásba, itt a szabadságharcosok nem tudtak kárt tenni a páncélozott járművekben, de 5 szovjet katona kiszállt a tankjából és őket megölték a forradalmárok. Az Alkotás utcánál a szovjet hadoszlop generátoros autóját sikerült felgyújtani Molotov-koktélokkal. A kommunista parancsnokság végig értesült a szabadságharcosok terveiről egy forradalmárok közé beépült kémnek, Antal Ferencnek köszönhetően.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/83/Margit_k%C3%B6r%C3%BAt_%28M%C3%A1rtirok_%C3%BAtja%29_a_Sz%C3%A9na_t%C3%A9r_fel%C5%91l_a_Kis_R%C3%B3kus_utca_fel%C3%A9_n%C3%A9zve._Fortepan_24636.jpg/220px-Margit_k%C3%B6r%C3%BAt_%28M%C3%A1rtirok_%C3%BAtja%29_a_Sz%C3%A9na_t%C3%A9r_fel%C5%91l_a_Kis_R%C3%B3kus_utca_fel%C3%A9_n%C3%A9zve._Fortepan_24636.jpg)
A kezdeti összecsapások után a szovjetek a délutáni órákban elérték a megerősített Széna teret. A védők a metróépítkezés tornyában géppuskaállást alakítottak ki és lőállásokban helyezkedtek el a Mártírok útja (ma Margit körút) bérházainak tetején, Ekrem Kemál csapata pedig az Ostrom utcában védekezett. Amikor megérkezett a támadó hadoszlop, kitört a tűzharc, a felkelők nem tudtak kárt tenni a tankokban, de a kísérő motorkerékpárokat kilőtték. A szovjet tankok válaszul géppuskáikkal és fő lövegükkel lőtték a házakat, számos forradalmárt megölve. A harc szünetében rádión ultimátumot intéztek a felkelőkhöz, a fegyverletételért cserébe szabad elvonulást ígérve. A szabadságharcosok elutasították az ajánlatot, ebben az is közrejátszott, hogy ekkor még reménykedtek az ENSZ közbeavatkozásában. Ezt követően a szovjetek nem kezdtek még egy frontális támadást hanem biztos távolságból aknavetőkkel lőtték szét a forradalmárok állásait. A legtöbb felkelő elmenekült, így másnap, november 5-én az előző napi létszám alig 25%-a maradt csak a helyszínen. Szabó János ekkor áttekintve a helyzetet védhetetlennek ítélte a Széna teret és a megmaradt felkelők először a KSH épületébe vonultak vissza, majd a pesthidegkúti SZOT-üdülő felé vették az irányt, ahol Király Béla tábornokhoz, a nemzetőrség vezetőjéhez akartak csatlakozni. A környéken november 10-ére a megszállók teljesen felszámolták a szorványos ellenállást és azokat a forradalmárokat, akik nem menekültek külföldre, letartóztatták.[1]
Megtorlás
[szerkesztés]A forradalom leverése után megkezdődött a megtorlás, a hatóságok 14 Széna téri szabadságharcost ítéltek halálra, köztük Szabó Jánost, Ekrem Kemált[5] és Mansfeld Pétert, 16 ember pedig több mint 10 év börtönbüntetést kapott. Mansfeld az '56-os forradalom során futárként segítette a Széna térieket, 18 évesen ő lett a megtorlás legfiatalabb áldozata.[6]
Emlékezete
[szerkesztés]Az összecsapás első emlékműve 1991-ben készült el, egy másfél méter magas, 1956 feliratú kőtömb formájában.[7] A Széna téren a Mammut bevásárlóközpont előtt 2001-ben krómacél szobrot állítottak az 1956-os ellenállóknak, az alkotást Árvai Ferenc és Bakos Géza készítette.[8] A Széna téri autóbusz-állomás helyén 2022-ben parkot alakítottak ki, amely a forradalomnak is emléket állít, a téren emléktáblákat és kronoszkópokat is elhelyeztek, amiknek a segítségével meg lehet nézni, hogy az adott helyszín hogyan nézett ki 1956-ban.[9][10] A második kerületi önkormányzat és a kormány szervezésében minden évben megemlékezést tartanak a Széna téren.[11][12]
-
A Széna téri forradalmároknak emléket állító kőtömb és szobor
-
Megemlékezők 2012-ben
-
Szabó János emléktáblája
-
Mansfeld Péter szobra a Rózsadombon
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b Széna tér, 1956 | Beszélő (magyar nyelven). beszelo.c3.hu. (Hozzáférés: 2022. november 12.)
- ↑ 1956 terei: Ellenállás a Szénán - Emlékezzünk a forradalomra (hu-HU nyelven). Funzine. (Hozzáférés: 2022. november 12.)
- ↑ Az elsöprő túlerővel szemben sem adták fel a harcot a magyar felkelők 1956-ban (magyar nyelven). Múlt-kor történelmi magazin, 2019. november 4. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ Eörsi László: A (II. kerületi) forradalmi bizottmány. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ Arcok 1956-ból - Ekrem Kemál (magyar nyelven). Infostart.hu. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ Mansfeld Péter. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ Az emlékezés rétegei – a Széna tér '56-os emlékművei (magyar nyelven). pestbuda.hu. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ MEK: Széna téri 1956-os emlékmű. Digitális Képarchívum. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ https://www.epiteszforum.hu:+Az ´56-os forradalomnak is emléket állít a Széna tér új parkja (angol nyelven). https://www.epiteszforum.hu. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ Vízjáték és ülőkavicsok, 68 új fa, 4 vers a térköveken, 2 új szobor, 3 kronoszkóp – Elkészült a Széna téri emlékpark (magyar nyelven). welovebudapest.com. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ Kormányzat - Pénzügyminisztérium - Fotók. 2015-2019.kormany.hu. (Hozzáférés: 2022. november 20.)
- ↑ 1956-os megemlékezések a II. kerületben szűk körben (magyar nyelven). Budapest Főváros II. Kerület Önkormányzata, 2020. október 20. (Hozzáférés: 2022. november 20.)