Женска фудбалска репрезентација Шпаније
![]() | |||
Надимак | Црвене (La Roja) | ||
---|---|---|---|
Савез | RFEF | ||
Конфедерација | УЕФА (Европа) | ||
Селектор | ![]() | ||
Капитен | Ирене Передес | ||
Највише наступа | Алексија Путељас (100) | ||
Најбољи стрелац | Хенифер Ермосо (45) | ||
Фифин код | ESP | ||
| |||
Пласман на Фифиној ранг-листи | |||
Тренутни | 10 ![]() | ||
Највиши | 7. (март 2022.) | ||
Најнижи | 21. (јун−август 2004. март 2008.) | ||
Прва међународна утакмица | |||
Незванична утакмица![]() ![]() (Мурсија, Шпанија; 21. фебруар 1971) Званична утакмица ![]() ![]() (А Гарда, Шпанија; 5. фебруар 1983) | |||
Највећа победа | |||
![]() ![]() (Паламос, Шпанија; 20. март 1994)) | |||
Највећи пораз | |||
![]() ![]() (Гандија, Шпанија; 2. јун 1996) | |||
Светско првенство | |||
Наступи | 2 (први пут 2015) | ||
Најбољи резултат | Осмина финала (2019) | ||
Европско првенство | |||
Наступи | 3 (први пут 1997.) | ||
Најбољи резултат | полуфинале 1997. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/30/Spain_womens_national_team_20181113.jpg/260px-Spain_womens_national_team_20181113.jpg)
Женска фудбалска репрезентација Шпаније (шпа. Selección Española de Fútbol Femenina) је национални фудбалски тим који представља Шпанију на међународним такмичењима и под контролом је Фудбалског савеза Шпаније (шпа. Royal Spanish Football Federation), владајућег тела за фудбал у Шпанији.
Шпанија се два пута квалификовала за ФИФА−ино Светско првенство за жене и три пута за Европско првенство за жене, стигавши до полуфинала 1997. године. За разлику од ових скромних достигнућа на сениорском нивоу, њихови омладински тимови имају један од најбољих рекорда на свету. Женски омладинаски тим је освојио две Европске титуле шампиона (У-17 и У-19), и стигао до два светска финала (победа на Светском купу за У-17 и вицешампион на У-20 Светском првенству.
Поклапајући се са успоном Барселоне на клупском нивоу, Шпанија се пробила у првих 10 на ФИФА међународној ранг листи почетком 2020-их. Њихови играчи су освојили УЕФА-ине награде за најбољег голмана, дефанзивца, везног играча, нападача и укупно најбољег играча – први пут су играчи из једне нације освојили све категорије.
Историја
[уреди | уреди извор]Након што су се женски фудбалски клубови почели појављивати у Шпанији око 1970. године, један од њихових покретача, Рафаел Муга, одлучио је да направи национални тим. Био је то незваничан пројекат јер је фудбал сматран неприкладним спортом за жене и од стране Краљевске шпанске фудбалске федерације и Женске секције Националног покрета, која је организовала женски спорт у франкистичкој Шпанији. На питање о иницијативи у јануару 1971. председник РФЕФ-а Хосе Луис Перез Паја је одговорио: „Нисам против женског фудбала, али ни мени се не свиђа. Не мислим да је женствено са естетске тачке гледишта. Жене не воле да носе кошуље и панталоне. Било која регионална хаљина би им боље пристајала.”[2]
Месец дана касније, 21. фебруара 1971, незванична репрезентација Шпаније, укључујући Кончије Санчез, која је професионално играла у италијанској лиги, дебитовала је у Мурсијиној Ла Кондомини против Португалије, резултат утакмице је био нерешен 3 : 3. Тиму није било дозвољено да носи грб РФЕФ-а, а ни судија није могао да носи службену униформу. Дана 15. јула, са петодневним закашњењем због проблема са трансфером, тим је одиграо своју прву утакмицу у иностранству против Италије на стадиону Комунале у Торину, претрпевши пораз резултатом 8 : 1. Тада је репрезентација позвана на 2. издање незваничног светског купа за жене (Мундиалито 1981), али им је РФЕФ забранио учешће на такмичењу.[3] Упркос овим условима, Шпанији је поверено да буде домаћин Светског првенства 1972. године. РФЕФ је ставио вето на пројекат, а конкурс је поништен и распуштен. Незванични шпански тим се убрзо након тога распао.
Након доста времена, у другој половини деценије, РФЕФ је коначно прихватио женски фудбал у новембру 1980. године, стварајући прво национални куп, а затим репрезентацију, која је коначно дебитовала под вођством тренера Теодора Нијета 5. фебруара 1983. у А Гуарди, Понтеведра. Противник је поново била репрезентација Португалије, која је савладала Шпанију са 0 : 1. Тим је касније одиграо пријатељске утакмице против Француске и Швајцарске ремизирајући са оба противника у Аранхуезу и Барселони и изгубивши у Перпињану пре него што је коначно остварио своју прву победу у Цириху (0 : 1) против Швајцарске.[4]Своју прву званичну утакмицу у квалификацијама за Европско првенство 1987. одиграли су 27. априла 1985. године изгубивши од репрезентације Мађарске резултатом 1 : 0. После пораза у прва четири меча, Шпанија је победила Швајцарску и ремизирала са Италијом и завршила на трећем месту.
Достигнућа
[уреди | уреди извор]- Утакмице и голови од 13. јула 2022.
- Играчи чија су имена означена подебљаним словима су и даље активни, барем на клупском нивоу.
Играчице са највише утакмица[уреди | уреди извор]
|
Играчице са највише погодака[уреди | уреди извор]
|
Хет-трик[уреди | уреди извор]
|
|
Без примљеног гола
[уреди | уреди извор]# | Играчица | Каријера | Празна мрежа | Утакмица | Просек |
---|---|---|---|---|---|
1 | Сандра Пањос | 2011– | 26 | 53 | 49.06% |
2 | Долорес Гаљардо | 2012– | 20 | 37 | 56.76% |
Ајнхоа Тирапу | 2007–2015 | 46 | 43.48% | ||
4 | Росер Сера | 1991–1998 | 13 | 33 | 39.39% |
5 | Марија Родригез | 2021– | 4 | 5 | 80% |
Елихабет Капа | 1998–2005 | 26 | 15.38% | ||
7 | Луција Муњоз Мендоза | 2005–2006 | 3 | 8 | 37.5% |
Ана Руиз Митхелена | 1984–1988 | 17 | 17.65% | ||
9 | Марија Санчез Мина | 2006–2007 | 2 | 2 | 100% |
10 | Сара Серат | 2019– | 1 | 1 | 100% |
Марија Изабел Гонзалез Гил | 1983–1984 | 3 | 33.33% | ||
Хуана Марија Пералес | 1988–1990 | 4 | 25% | ||
Марија Хосе Понс | 2012–2013 | 5 | 20% |
Такмичарски рекорд
[уреди | уреди извор]Светско првенство за жене
[уреди | уреди извор]Светско првенство у фудбалу за жене − резултати | Квалификациони резултати | ||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Година | Коло | Позиција | Ута | Поб | Нер* | Изг | ГД | ГП | Ута | Поб | Нер | Изг | ГД | ГП | |
![]() |
Нису се квалификовале | УЕФА 1991 | |||||||||||||
![]() |
УЕФА 1995 | ||||||||||||||
![]() |
6 | 0 | 2 | 4 | 5 | 10 | |||||||||
![]() |
6 | 2 | 0 | 4 | 8 | 11 | |||||||||
![]() |
8 | 4 | 2 | 2 | 19 | 14 | |||||||||
![]() |
8 | 6 | 1 | 1 | 37 | 4 | |||||||||
![]() |
Групна фаза | 20. | 3 | 0 | 1 | 2 | 2 | 4 | 10 | 9 | 1 | 0 | 42 | 2 | |
![]() |
12. | 4 | 1 | 1 | 2 | 4 | 4 | 8 | 8 | 0 | 0 | 25 | 2 | ||
![]() ![]() |
Квалификовале се | 6 | 6 | 0 | 0 | 45 | 0 | ||||||||
Укупно | 2/9 | 7 | 1 | 2 | 4 | 6 | 8 | 53 | 36 | 6 | 11 | 181 | 43 |
Европско првенство у фудбалу за жене
[уреди | уреди извор]Европско првенство у фудбалу за жене − резултати | Квалификациони резултати | ||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Година | Коло | Позиција | Ута | Поб | Нер* | Изг | ГД | ГП | Ута | Поб | Нер | Изг | ГД | ГП | |
1984 | Нису учествовале | Одбили учешће | |||||||||||||
![]() |
Нису се квалификовале | 6 | 1 | 1 | 4 | 7 | 9 | ||||||||
![]() |
8 | 2 | 2 | 4 | 4 | 8 | |||||||||
![]() |
6 | 0 | 2 | 4 | 3 | 13 | |||||||||
![]() |
4 | 1 | 1 | 2 | 2 | 6 | |||||||||
![]() ![]() ![]() ![]() |
6 | 3 | 3 | 0 | 29 | 0 | |||||||||
![]() ![]() |
Полуфинале | 4. | 4 | 1 | 1 | 2 | 3 | 4 | 6 | 1 | 2 | 3 | 8 | 15 | |
![]() |
Нису се квалификовале | 6 | 1 | 1 | 4 | 6 | 17 | ||||||||
![]() |
8 | 2 | 1 | 5 | 10 | 10 | |||||||||
![]() |
8 | 5 | 2 | 1 | 24 | 7 | |||||||||
![]() |
Четвртфинале | 7. | 4 | 1 | 1 | 2 | 5 | 7 | 10 | 6 | 2 | 2 | 43 | 14 | |
![]() |
Четвртфинале | 8. | 4 | 1 | 1 | 2 | 2 | 3 | 8 | 8 | 0 | 0 | 40 | 2 | |
![]() |
БО | 1 | 1 | 0 | 0 | 4 | 1 | 8 | 7 | 1 | 0 | 48 | 1 | ||
Укупно | 4/13 | 13 | 4 | 3 | 6 | 14 | 15 | 84 | 37 | 18 | 29 | 241 | 102 |
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „The FIFA/Coca-Cola Women's World Ranking”. FIFA. 20. 8. 2021. Приступљено 20. 8. 2021.
- ^ The underground origin of the women's national team. Marca, 23 April 2013. David Menayo
- ^ Conchi Amancio's national team shook up the 1970s Spain. As Color, 17 July 2012
- ^ The official baptism of the women's national team. Marca, 14 May 2013. David Menayo.