Pascal Bentoiu
Pascal Bentoiu | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | ![]() București, România[1] ![]() |
Decedat | ![]() București, România ![]() |
Căsătorit cu | Annie Bentoiu[2] ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | compozitor, muzician, muzicolog |
Limbi vorbite | limba română ![]() |
Activitate | |
Gen muzical | operă ![]() |
Premii | Premiul Enescu ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Pascal Bentoiu (n. , București, România – d. , București, România) a fost un compozitor, muzician și muzicolog român, doctor honoris causa al mai multor universități din țară și străinătate.[7][8]
Biografie
[modificare | modificare sursă]Studii
[modificare | modificare sursă]A studiat compoziția în particular cu Mihail Jora. A urmat cursurile Facultății de Drept din București (1945 - 1947) și apoi s-a înscris la Conservatorul din București (în septembrie 1947) însă nu a putut continua studiile din cauza taxelor exorbitante stabilite de regimul comunist pentru copiii personalităților din România interbelică.
Activitate
[modificare | modificare sursă]După o perioadă în care a activat ca cercetător la Institutul de Etnografie și Folclor din București (1953-1956), Pascal Bentoiu s-a dedicat în întregime vocației de compozitor. A fost secretar al Secției de muzică simfonică, muzică de cameră și operă din cadrul Uniunii Compozitorilor și Muzicologilor din România (1968-1973), fiind primul președinte al acesteia ales după Revoluția română din 1989. Pascal Bentoiu a făcut parte din jurii ale unor concursuri de prestigiu.
Pascal Bentoiu a fost cel mai reputat expert în muzica compozitorului român George Enescu. A analizat toate lucrările acestuia și a completat unele dintre partiturile rămase neterminate: Simfoniile nr. 4 și 5, poemul simfonic Isis, Trioul cu pian în la minor. Este autorul celei mai importante cărți referitoare la opera muzicală a lui George Enescu, Capodopere enesciene (tipărită și în limba engleză, în Statele Unite ale Americii, și în limba germană, în Germania).
În calitate de muzicolog, Pascal Bentoiu a scris mai multe cărți, zeci de articole și studii în revistele de specialitate, a participat la sute de emisiuni de radio și de televiziune. A susținut zeci de conferințe, prelegeri, cursuri de măiestrie, în țară și în străinătate.
Muzica lui Pascal Bentoiu
[modificare | modificare sursă]Trăsături generale
[modificare | modificare sursă]Muzica sa este lirică și colorată, se inspiră din resursele folclorului românesc, precum și din muzica serială și din alte tehnici contemporane. Este un compozitor cu un limbaj rafinat, modern, dar axat pe valorile expresivității muzicii, având tangențe cu neoromantismul. Pascal Bentoiu explorează zonele tonalului, modalului, se bazează pe rigoarea construcției, uneori pe idei programatice. Multe dintre lucrările sale se grupează în cicluri (Cvartetele de coarde nr. 3–6, Simfoniile nr. 6-8).
Bentoiu a compus trei opere, opt simfonii, patru concerte, șase cvartete de coarde, precum și sonate și șase cicluri de melodii. Opera sa Hamlet, terminată în 1974, a fost premiată pe plan internațional și a fost reprezentată în premieră mondială în Franța, la Marsilia. Opera Amorul doctor beneficiază de o înregistrare specială realizată de Radio BBC 3 și de Radio ORTF Paris. Opera Jertfirea Ifigeniei a fost prima creație din categoria opere radiofonice scrisă de un român și a primit Premiul "Italia" al Radiodifuziunii italiene. Trilogia simfoniilor Culori, Imagini și Volume relaționează muzica cu celelalte arte, respectiv pictura, arhitectura și literatura.
Distincții
[modificare | modificare sursă]Este doctor honoris causa al mai multor universități din țară și din străinătate (dr.h.c.mult.), printre care Universitatea Națională de Muzică București, Universitatea de Arte "George Enescu" din Iași, Academia de muzică "Gheorghe Dima" din Cluj, Central College Pella, Iowa, S.U.A.. A primit numeroase premii și distincții naționale și internaționale, decorații ale statului român. Printre acestea Premiul de Stat (1964), Premiul internațional "Italia" al Radioteleviziunii Italiene (RAI) din Roma (1968), Ordinul Meritul Cultural, cls. a III-a, cls. a II-a (1969, 1971), Premiul internațional "Guido Valcarenghi" din Roma (1970), premiile Academiei Române (1974, 1986) și premiile Uniunii Compozitorilor și Muzicologilor din România (1971, 1975, 1978, 1979, 1980, 1983, 1985, 1987), Premiul Alianței Naționale a Uniunilor de Creatori ANUC (1992), Premiul revistei "Actualitatea muzicală".
Decorații
[modificare | modificare sursă]- Ordinul Meritul Cultural clasa a III-a (20 aprilie 1971) „pentru merite deosebite în opera de construire a socialismului, cu prilejul aniversării a 50 de ani de la constituirea Partidului Comunist Român”.[9]
- Ordinul național „Serviciul Credincios” în grad de Mare Ofițer (1 decembrie 2000) „pentru realizări artistice remarcabile și pentru promovarea culturii, de Ziua Națională a României”[10]
- Ordinul Steaua României în grad de Mare Ofițer (2007)
Viață personală
[modificare | modificare sursă]Pascal a fost fiul avocatului Aurelian Bentoiu[11]; este fratele scriitoarei Marta Cozmin și cumnatul scriitorului Alexandru Miran. A fost căsătorit cu scriitoarea Annie Bentoiu. Fiica lor este soprana și profesoara Ioana Bentoiu, stabilită în Elveția.
Compoziții
[modificare | modificare sursă]Opere
[modificare | modificare sursă]- Amorul doctor, operă comică într-un act, libretul aparține compozitorului, după piesa lui Molière; L’amour médecin, opus 15, 1964, premiera la București, 23 decembrie 1966[12]
- Jertfirea Ifigeniei, operă radiofonică, libret de A. Pop și de Pascal Bentoiu, după Euripide, opus 17, premiera la București, 20 septembrie 1968
- Hamlet, operă în două acte, libret de Pascal Bentoiu, după tragedia Hamlet de William Shakespeare, opus 18, 1969, premiera absolută la Marsilia, Franța, la 26 aprilie 1974; premiera românească la 26 septembrie 1975, la Opera Română din București
Muzică orchestrală și concertantă
[modificare | modificare sursă]- Simfonia nr. 1, op.16 (1965)
- Simfonia nr. 2, op.20 (1974)
- Simfonia nr. 3, op.22 (1976)
- Simfonia nr. 4, op.25 (1978)
- Simfonia nr. 5, op.26 (1979)
- Simfonia nr. 6 „Culori”, op.28 (1985)
- Simfonia nr. 7 „Volume”, op.29 (1986)
- Simfonia nr. 8 „Imagini”, op.30 (1987)
- "Eminesciana III", concert pentru orchestră, op. 23 (1976)
- Poemul simfonic „Luceafărul”, op. 7, după Mihai Eminescu (1957)
- Suita simfonică „Imagini bucureștene”, op. 10 (1959)
- Suita ardelenească, op. 6 (1955)
- Uvertura de concert, op. 2 (1948)
- Concertul pentru pian și orchestră nr. 1, op. 5 (1954)
- Concertul pentru pian și orchestră nr. 2, op. 12 (1960)
- Concertul pentru vioară și orchestră, op. 9 (1958)
- Concertul pentru violoncel și orchestră, op. 31 (1989)
Muzică de scenă
[modificare | modificare sursă]Pentru următoarele piese de teatru:
- Nunta lui Figaro (Beaumarchais)
- Fântâna Blanduziei (Alecsandri)
- Femeia îndărătnică (Shakespeare); de același autor Doi domni din Verona, Romeo și Julieta, Poveste de iarnă, Hamlet, Visul unei nopți de vară
precum și pentru alte piese, de alți autori (Eschil, Euripide (Ifigenia la Aulis), Camus, Rostand ș.a.)
Muzică de cameră
[modificare | modificare sursă]- Sonata pt. pian, op. 1 (1947, revizuită în 1957)
- Sonata op. 14 pentru vioară și pian (1962)
- Cvartetul de coarde nr. 1, op. 3 (1953)
- Cvartetul de coarde nr. 2 „al consonanțelor”, op. 19, (1973)
- Cvartetul de coarde nr. 3, op. 27a (1981)
- Cvartetul de coarde nr. 4, op. 27b (1981)
- Cvartetul de coarde nr. 5, op. 27c (1982)
- Cvartetul de coarde nr. 6, op. 27d (1982)
Lieduri
[modificare | modificare sursă]- „Patru cântece pe versuri de Șt.O. Iosif”, op. 4 (1953)
- Trei sonete (Mihai Eminescu), op. 8 (1958)
- Cinci cântece (Nina Cassian), op. 11 (1959)
- Patru cântece (Mihai Beniuc), op. 13 (1961)
- „Flăcări negre” (Alexandru Miran), op. 21 (1974)
- „Incandescențe” (Alexandru Miran), op. 24 (1977)
- „Gelozie” (George Topîrceanu)
Cărți
[modificare | modificare sursă]- Imagine și sens (Editura Muzicală, București, 1971, ed. 2/1973, versiune franceză 1979)
- Deschideri spre lumea muzicii (Editura Muzicală, București, 1973)
- Gândirea muzicală (Editura Muzicală, București, 1975)
- Capodopere enesciene (Editura Muzicală, București, 1984)
- Breviar enescian (Editura UNMB, București, 2005)
- Opt simfonii și un poem (Editura UNMB, București, 2007)
- Masterworks of George Enescu. A Detailed Analysis. Translated by Lory Wallfisch. (Scarecrow Press, Lanham, Maryland, 2010)[13]. Versiunea în limba engleză a volumului „Capodopere enesciene”.
- George Enescu: Meisterwerke – Pascal Bentoiu, Frank & Timme, Berlin, 2015. Traducere de Larisa Schippel și Julia Richter a volumului „Capodopere enesciene”.
Note
[modificare | modificare sursă]- ^ „Pascal Bentoiu”, Gemeinsame Normdatei, accesat în
- ^ https://humanitas.ro/autori/annie-bentoiu Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ „Pascal Bentoiu”, Gemeinsame Normdatei, accesat în
- ^ Pascal Bentoiu, SNAC, accesat în
- ^ a b Pascal Bentoiu, Musicalics
- ^ http://www.zf.ro/zf-24/compozitorul-pascal-bentoiu-a-murit-la-varsta-de-88-de-ani-15082191, accesat în Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ Vladimir Tismăneanu, In Memoriam Pascal Bentoiu (1927-2016), 21 februarie 2016, Hotnews.ro
- ^ Simona Chițan, A murit Pascal Bentoiu, un compozitor care și-a dedicat viața muzicii, 21 februarie 2016, Adevarul.ro
- ^ Decretul nr. 138 din 20 aprilie 1971 privind conferirea unor ordine ale Republicii Socialiste România, text publicat în Buletinul Oficial al Republicii Socialiste România din 31 decembrie 1971.
- ^ Decretul președintelui României nr. 524 din 1 decembrie 2000 privind conferirea unor decorații naționale personalului din subordinea Ministerului Culturii, publicat în Monitorul Oficial nr. 666 din 16 decembrie 2000, art. 2, anexa 2, b) 1.
- ^ „Aurelian Bentoiu - închis pe 25 ani de comuniști, a murit la Jilava”. Arhivat din original la . Accesat în .
- ^ Cronică muzicală a premierei clujene de la Opera Maghiară, iunie 1968, Laskay Adrienne, op. cit., p. 163
- ^ Pascal Bentoiu (), Masterworks of George Enescu, Lanham, Md.: Scarecrow Press
Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Cosma, Viorel: Muzicieni din România, vol. 1 (A-C), București, Editura Muzicală, 1989, pp. 111-118
- Cosma, V. (2005). Enciclopedia muzicii românești, vol. 1 (A-B). București: Ed. „Arc 2000”
- Bentoiu, P. (2007). Opt simfonii și un poem. București: Ed. Universității Naționale de Muzică.
- Radu, S. (2008). În jurul lui Pascal Bentoiu. vol.1 Sonatele cu pian, vol.2 Liedurile, București: Ed. Universității Naționale de Muzică
- Laskay A., A kolozsvári Állami Magyar Opera 50 éve [Cincizeci de ani ai Operei Maghiare de Stat clujene], Erdélyi Hiradó Kiadó, 2003
- Manoleanu, R. (2008). Paradigme ludice în muzica românească. București: Ed. Universității Naționale de Muzică
- Rotărescu, E. (2010). Creația concertantă a lui Pascal Bentoiu, București: Ed. Universității Naționale de Muzică
Legături externe
[modificare | modificare sursă]- Pascal Bentoiu în baza de date a compozitorilor de operă a Universității Stanford -- Opera Stanford
- Pascal Bentoiu Arhivat în , la Wayback Machine. pe site-ul Uniunii Compozitorilor și Muzicologilor din România
- Lucrări de Pascal Bentoiu[nefuncțională], pe site'-ul Institutului de Memorie Culturală
- http://www.evz.ro/articole/detalii-articol/439779/MIHAI-COSMA-Maretia-geniului/
- http://revistamuzicala.radioromaniacultural.ro/?p=20068[nefuncțională]
- Nașteri în 1927
- Nașteri pe 22 aprilie
- Decese în 2016
- Decese pe 21 februarie
- Bucureșteni
- Compozitori români
- Compozitori de muzică clasică din secolul al XX-lea
- Compozitori de muzică clasică din secolul al XXI-lea
- Compozitori de operă români
- Compozitori români de muzică de scenă
- Compozitori români de muzică cultă
- Decese în București
- Decorați cu Ordinul Meritul Cultural
- Doctori honoris causa
- Înmormântări în Cimitirul Bellu
- Laureați ai Premiului de Stat
- Muzicologi români
- Muzicieni români