Mîkola Lîsenko
Mîkola Lîsenko | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | [7][8][9][10] ![]() Hrînkî, uezdul Kremenciug(d), gubernia Poltava(d), Imperiul Rus[6][4][2] ![]() |
Decedat | (70 de ani)[7][8][11][9] ![]() Kiev, gubernia Kiev(d), Imperiul Rus[12] ![]() |
Înmormântat | cimitirul Baikove[*][13] ![]() |
Părinți | Vitalii Lîsenko[*] ![]() |
Frați și surori | Sofia Starîțka[*] Andrii Lîsenko[*] ![]() |
Căsătorit cu | Olha Lîpska[*] ![]() |
Copii | Ostap Lîsenko[*][14] Katerîna Masleannîkova[*] Mariana Lîsenko[*] Halîna Lîsenko-Șilo[*] ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | dirijor compozitor de muzică clasică[*] pianist profesor de muzică[*] etnomuzicolog[*] compozitor ![]() |
Limbi vorbite | limba ucraineană[15][6] ![]() |
Activitate | |
Domiciliu | Kiev[1] ![]() |
Alte nume | Боян ![]() |
Alma mater | Universitatea de Muzică și Teatru din Leipzig[*][2][3][4] Universitatea Națională Taras Șevcenko din Kiev[3][4][5] Universitatea de Stat din Harkov[*][4][6] ![]() |
Organizație | Universitatea de Stat din Harkov[*] Școala de muzică și teatru „Mîkola Lîsenko”[*] ![]() |
Profesor pentru | Alexandra Mandelstam[*] ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Mîkola Vitaliiovîci Lîsenko (în ucraineană Мико́ла Віта́лійович Ли́сенко; n. , Hrînkî, uezdul Kremenciug(d), gubernia Poltava(d), Imperiul Rus – d. , Kiev, gubernia Kiev(d), Imperiul Rus) a fost un compozitor, pianist, dirijor și etnomuzicolog(d) ucrainean din perioada romantică târzie. Pe durata activității sale, a fost figura centrală a muzicii ucrainene(d), creația sa constând din opere, lucrări corale, piese de orchestră și de cameră și o mare varietate de compoziții pentru pian. Îi este atribuit un rol esențial în renașterea națională ucraineană(d), fiind în acest sens contemporan cu Grieg în Norvegia, Grupul celor cinci în Rusia, precum și Smetana și Dvořák în Cehia.[16]
Studiind și inspirându-se din muzica populară ucraineană(d), în același timp insistând asupra utilizării limbii ucrainene în defavoarea culturii ruse omniprezente în acea perioadă, a creat compoziții esențiale pentru muzica ucraineană.[17]
Pentru a promova cultura ucraineană, Lîsenko a compus muzică pe motivele lucrărilor multor poeți ucraineni, în special Taras Șevcenko, pe care l-a admirat deosebit de mult. Decorul muzical al poemului patriotic „Rugăciune pentru Ucraina(d)” de Oleksandr Konîskîi(d) a devenit imnul spiritual al Ucrainei. Lîsenko a avut o influență profundă asupra compozitorilor ucraineni de mai târziu, printre care Stanîslav Liudkevîci(d), Oleksandr Koșîț(d), Kîrîlo Stețenko(d), Iakiv Stepovîi(d) și, mai ales, Mîkola Leontovîci.
Numele său este purtat de un concurs internațional de muzică(d), iar în trecut și de o școală de muzică(d), care între timp a devenit Universitatea de Stat de Teatru, Film și Televiziune „Ivan Karpenko-Karîi” din Kiev(d).
Biografie
[modificare | modificare sursă]Viață timpurie
[modificare | modificare sursă]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ee/%D0%9B%D0%B8%D1%81%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE_%D0%9C%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D0%B0.2.jpg/170px-%D0%9B%D0%B8%D1%81%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE_%D0%9C%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D0%B0.2.jpg)
Mîkola Vitaliiovîci Lîsenko (în sursele ruse și Nikolai Vitalievici Lîsenko) s-a născut la Hrînkî, lângă uezdul Kremenciug(d) din gubernia Poltava(d) (în prezent Kremenciug, regiunea Poltava, Ucraina), la 22 martie 1842.[18] Pe atunci, actualul teritoriu al Ucrainei era împărțit între Imperiul Rus și Imperiul Austro-Ungar.[19] Familia Lîsenko(d) era una înstărită și educată,[19] provenind din aristocrația cazacă din secolul al XVII-lea.[20] Printre membrii notabili ai dinastiei Lîsenko se numără colonelul Ivan Lîsenko(d) (d. 1699), comandant al Regimentul Cernigov(d) și participant în Războiul Ruso-Turc din 1976-1681 și în Campaniile de la Azov, și fiul acestuia, Fedir Lîsenko(d) (d. 1751), asaul(d) și judecător.[21] Tatăl lui Mîkola Lîsenko a fost colonelul Vitalii Lîsenko(d), strănepot al lui Fedir.[22] Compozitorul a avut doi frați mai mici: Sofia Starîțka(d) și Andrii Lîsenko(d).[23]
Mîkola Lîsenko și-a început studiile muzicale la o vârstă fragedă, învățând mai întâi să cânte la pian sub supravegherea mamei sale.[18] La vârsta de nouă ani, și-a continuat studiile la la Kiev,[18][20][24] unde a studiat pianul cu Alois Panoccini(d) și teoria muzicală cu Nejnkevič.[18] Unele din compozițiile sale timpurii din această perioadă au supraviețuit până astăzi, printre care o polka (c. 1851) și o nocturnă pentru pian (1859–1860), precum și o piesă pentru orchestră de coarde(d), Moldavskaia, pizzicato rus (1859–1860).[25] Din 1860, Lîsenko a frecventat gimnaziul din Harkov și a studiat științe naturale la Universitatea din Harkov(d), iar mai târziu la Universitatea din Kiev.[18] La Kiev și-a continuat studiile muzicale cu Dmitriev, Wilczyk și Wolner[18] și a absolvit în 1865 obținând o diplomă în științe naturale.[26] Lîsenko a făcut apoi doi ani de serviciu public în regiunea Tarașcea mediind litigii ale foștilor iobagi și revendicările lor de proprietate asupra pământului.[26][27] Ulterior, a mers la Conservatorul din Leipzig(d), Germania, unde între 1867 și 1869 a învățat pian cu Carl Reinecke(d) și compoziție și teorie cu Ernst Richter(d).[28]
Tânăr compozitor
[modificare | modificare sursă]Încă din tinerețe, Lîsenko a dezvoltat un entuziasm intens pentru muzica și cultura ucraineană, fiind influențat în mod special de bunicii săi[26] și predilecția sa pentru cântecele țărănești.[18] La începutul anilor 1860 a început să colecteze și să publice cântece populare ucrainene(d), adesea cu ajutorul menestrelului și kobzarului(d) Ostap Veresai(d).[29] Această activitate a rezultat mai târziu în publicarea a șapte volume de aranjamente și transcripții ale cântecelor populare ucrainene între 1868 și 1911.[29] Lîsenko a fost influențat de filozofii Vissarion Belinski, Nikolai Cernîșevski și Aleksandr Herzen.[18] Printre lucrările sale timpurii se regăsesc decoruri muzicale ale poeziilor ucrainene, în special ale celor scrise de Taras Șevcenko, a cărui creație a adaptat-o în lucrarea corală Zapovit („Testamentul”).[30][n 1] Fervoarea sa naționalistă a mai fost alimentată de relațiile strânse cu scriitorul Mîhailo Starîțkîi(d) (care îi era văr), istoricul Volodîmîr Antonovîci(d) și savantul Tadei Rîlskîi, de asemenea de asocierea sa cu hromada(d) din Kiev, Stara hromada(d).[26] Lîsenko a găsit că muzica era cel mai potrivit mediu pentru a-și exprima patriotismul și și-a propus să creeze o școală independentă de muzică ucraineană, în loc de a prelua stilurile existente de muzică clasică occidentală.[27] În 1869, Lîsenko s-a întors la Kiev – în cuvintele istoricului muzical Richard Taruskin(d), „s-a întors acasă ca naționalist muzical hotărât”.[28]
La întoarcerea la Kiev, a continuat să aranjeze și să studieze melodiile populare ucrainene.[27] Își împărțea timpul între rolurile de profesor de pian, angajat al filialei din Kiev a Societății Muzicale Ruse(d) și compozitor.[31] În această perioadă (1872-1873), Lîsenko a compus prima sa operă – Cernomorțî („Marinarii Mării Negre”).[31] Tot atunci a scris o fantezie(d) orchestrală intitulată Ukraiinskîi kazak-șumka („Șumka(d) cazacului ucrainean”) și o piesă de cameră pentru flaut, vioară și pian, „Fantezie pe teme ucrainene”.[25] Lîsenko a mers la Sankt Petersburg între 1874 și 1876 pentru a studia orchestrația(d) cu Nikolai Rimski-Korsakov.[18] Pe lângă Rimski-Korsakov, s-a întâlnit și cu alți membri ai celor cinci, în special cu Modest Musorgski, care lucra la o operă plasată în Ucraina, Sorocinskaia iarmarka(d) („Târgul de la Sorociînțî”).[31] În timpul scurtei sale șederi la Sankt Petersburg, Lîsenko a fost dirijorul unui cor[18] și a scris cel puțin zece compoziții pentru pian într-o varietate de genuri.[25]
Stabilirea la Kiev și cenzura
[modificare | modificare sursă]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Mykola-lysenko-grave.jpg/170px-Mykola-lysenko-grave.jpg)
Lîsenko s-a întors la Kiev în 1876 și a început să conducă un alt cor.[29] Mulți dintre coriștii aflați sub îndrumarea lui Lîsenko au devenit mai târziu compozitori – Levko Revuțkîi(d), Porfîrii Demuțkîi, Kîrîlo Stețenko(d) și propriul fiu, Ostap Lîsenko(d).[32] În paralel, Mîkola Lîsenko organiza concerte pentru Veresai și dădea lecții de muzică, adesea la Institutul tinerelor nobile din Kiev(d).[31][26]
Către sfârșitul anilor 1870, Lîsenko a devenit o figură de frunte în muzica ucraineană.[29] Fiind compozitor ucrainean într-un stat controlat de Rusia, a îndurat dificultăți continue din partea autorităților.[33] Relația lui cu Societatea Muzicală Rusă s-a deteriorat treptat, până când Lîsenko a fost ignorat complet.[29] Spre deosebire de colegii săi ruși, Lîsenko nu a primit sprijin de stat, întâmpinând dimpotrivă piedici din partea oficialilor ruși.[33] Activitățile sale în sprijinul culturii ucrainene[29] au servit ca motiv pentru filarea constantă de către autorități și atacuri frecvente în presa locală.[34] A atras în special atenția prin întâlnirile sale frecvente cu alți patrioți ucraineni, iar mai târziu prin sprijinul pentru revoluția din 1905 și fondarea Clubului Ucrainean(d).[29][24] A fost închis pentru poziția sa față de revoluție în 1907.[29]
Ucazul de la Ems din 1876, care interzicea folosirea limbii ucrainene în scris, a fost unul dintre cele mai importante obstacole întâmpinate de Lîsenko; el a fost nevoit să-și publice unele partituri în străinătate, iar interpretarea în țară a operelor sale muzicale trebuia autorizată de cenzorul imperial.[35] Lîsenko a insistat ca în libretele sale de operă să fie folosită numai limba ucraineană, opunându-se, printre altele, traducerii în rusă a operei Taras Bulba(d), în ciuda faptului că aceasta era prea ambițioasă pentru a fi pusă în scenă în teatrele din Ucraina. Ceaikovski era impresionat de operă și voia să o prezinte la Moscova, însă acest lucru nu s-a întâmplat din cauza insistenței autorului ca interpretarea să fie făcută în ucraineană.[36]
Cariera din ultimii ani
[modificare | modificare sursă]În ultimii săi ani de viață, Lîsenko a inițiat strângeri de fonduri pentru deschiderea unei școli de muzică ucrainene, cunoscută ca școala de muzică Lîsenko(d). Fiica lui, Mariana(d), a devenit o pianistă, iar fiul Ostap(d) a predat muzică la Kiev.
Activitate muzicală
[modificare | modificare sursă]Compozitorul, pianistul, dirijorul și etnomuzicologul[37] Mîkola Lîsenko a fost figura centrală a muzicii ucrainene în anii săi de activitate.[38] A fost un compozitor prolific, scriind o mulțime de piese pentru pian, peste o sută de cântece lirice, opere, precum și muzică orchestrală, de cameră și corală.[39]
Opere
[modificare | modificare sursă]
|
Lîsenko a scris o serie de lucrări de operă, printre care opera clasică ucraineană Natalka Poltavka(d), dar și Utoplena(d) (după O noapte de mai(d) de Gogol), Taras Bulba(d), Nocturne(d) și două opere pentru copii – Koza-dereza(d) și Pan Koțkîi.[25]
Cântece lirice
[modificare | modificare sursă]
|
|
|
|
Printre compozitorii ucraineni ai secolului al XIX-lea, Lîsenko a fost cel mai înflăcărat adept al cântecelor lirice(d) (în ucraineană ліричні пісні / „lirîcini pisni”).[40] Cele 133 astfel de lucrări „relatează o poveste minunat de detaliată și aprinsă a vieții europene din secolul al XIX-lea și începutul secolului al XX-lea”.[40] Aceste cântece sunt de obicei compoziții continue(d) cu atenție deosebită acordată detaliilor textului.[41] Abordarea lui Lîsenko îmbină caracteristicile muzicii populare ucrainene și cele ale muzicii clasice occidentale.[41] Din muzica populară el a împrumutat apelarea frecventă la ornamentică(d), metru neobișnuit și afecte caracteristice melodiilor populare, iar din muzica clasică a preluat, printre altele, utilizarea romantică a cromatismului(d) intens, lucru tipic pentru muzica clasică din secolul al XX-lea(d).[41] Cântecele sale acoperă o varietate mare de subiecte, cuprinzând, conform muzicologului Dagmara Turciîn, o „[gamă] uimitor de largă – monologuri dramatice înflăcărate și elegii meditative, declarații filozofice profunde și scene populare pline de culoare, serenade lirice și cântece extatice de dragoste, un vals melancolic și o dumka eroică [...]”.[41]
Lîsenko a scris muzică pe versurile mai multor poeți, în special ale moderniștilor ucraineni,[42] considerând că aceasta este cea mai eficientă metodă de a-și exprima convingerile patriotice și politice.[29] Astfel, el a abordat opera lui Ivan Franko, Ievhen Hrebinka(d), Oleksandr Oles(d), Stepan Rudanskîi(d), Șcegolev, Starîțkîi și Lesia Ukrainka, dar și a străinilor precum Heinrich Heine, Adam Mickiewicz și Semion Nadson(d).[25] El a fost deosebit de devotat lui Taras Șevcenko, înșirând pe partitură 82 de texte din antologia „Kobzar(d)” a poetului.[43] În Ucraina, Lîsenko este considerat deopotrivă cu Șevcenko esența culturii și identității ucrainene.[44]
Cor
[modificare | modificare sursă]Lîsenko a scris trei cantate pentru cor și orchestră, toate după textele lui Taras Șevcenko.[45] De asemenea, a aranjat aproximativ 500 de cântece populare pentru voce și pian, cor și pian sau cor a cappella.[46] A comemorat decesul lui Șevcenko prin două lucrări: un marș funerar (1888) după versurile lui Ukrainka și o cantată (1911).[25]
Transpunerea corală din 1885 a unui poem patriotic de Oleksandr Konîskîi(d), destinat inițial corului de copii, a devenit cunoscut la nivel internațional drept „Rugăciune pentru Ucraina(d)”, un imn spiritual al țării.
Pian
[modificare | modificare sursă]Cele mai cunoscute lucrări pentru pian ale lui Lîsenko sunt Suita ucraineană în formă de dansuri antice, două rapsodii (cea de-a doua – Dumka-șumka), Scherzo eroic și Sonata în la minor. A mai scris nocturne(d), poloneze etc. Unele lucrări pentru pian dezvăluie influența lui Frédéric Chopin.
Muzică de cameră
[modificare | modificare sursă]Muzica de cameră a lui Lîsenko include un cvartet de coarde, un trio pentru două viori și o violă, cât și o serie de lucrări pentru vioară și pian.
Cercetări etnomuzicologice
[modificare | modificare sursă]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dc/Veresai02.jpeg/170px-Veresai02.jpeg)
Primele studii etnomuzicologice(d) Lîsenko le-a făcut asupra kobzarului(d) orb Ostap Veresai(d) și le-a publicat în 1873 și 1874. El a continuat să cerceteze și să transcrie repertoriul kobzarilor din alte regiuni, precum Opanas Slastion(d) din Poltava și Pavlo Bratîțea din Cernigov. A efectuat un studiu amănunțit al altor instrumente populare ucrainene, cum ar fi torbanul(d). Datorită colecției sale de eseuri despre instrumentele populare ucrainene, Mîkola Lîsenko este recunoscut drept fondatorul organologiei(d) ucrainene și unul dintre primii organologi din Imperiul Rus.
Lucrările sale etnomuzicologice includ:[47]
- Lîsenko, Mîkola (). Кобзарь Остап Вересай: Его музыка и исполняемые им народные песни. Характеристика музыкальных особенностей малорусских дум и песен, исполняемых кобзарем Остапом Вересаем [Kobzarul Ostap Veresai: Muzica lui și cântecele populare interpretate de el. Caracterizarea particularităților muzicale ale baladelor și cântecelor maloruse interpretate de kobzarul Veresai]. Kiev.
- —— (iulie 1888). „Дума о Хмельницьком и Барабаше” [Balada lui Hmelnîțkîi și Barabaș]. Kievskaia starina: p. 15-23.
- —— (martie 1892). „О торбане и музыке песен Видорта” [Despre torban și muzica lui Vidort]. Kievskaia starina: p. 381-387.
- —— (). „Народні музичні струменти на Вкраїні” [Instrumentele muzicale tradiționale ale Ucrainei]. Zorea. Liov.
Moștenire și influență
[modificare | modificare sursă]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f0/%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%2C_%D0%A1%D0%B0%D0%BA%D1%81%D0%B0%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B2%D1%83%D0%BB._95-%D0%B1%2C_%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_%D0%B2_%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%83_%D1%83_1894%E2%80%931912_%D1%80%D0%BE%D0%BA%D0%B0%D1%85_%D0%BC%D0%B5%D1%88%D0%BA%D0%B0%D0%B2_%D0%9C._%D0%92._%D0%9B%D0%B8%D1%81%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE.jpg/170px-%D0%9A%D0%B8%D1%97%D0%B2%2C_%D0%A1%D0%B0%D0%BA%D1%81%D0%B0%D0%B3%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B2%D1%83%D0%BB._95-%D0%B1%2C_%D0%91%D1%83%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%BE%D0%BA_%D0%B2_%D1%8F%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%83_%D1%83_1894%E2%80%931912_%D1%80%D0%BE%D0%BA%D0%B0%D1%85_%D0%BC%D0%B5%D1%88%D0%BA%D0%B0%D0%B2_%D0%9C._%D0%92._%D0%9B%D0%B8%D1%81%D0%B5%D0%BD%D0%BA%D0%BE.jpg)
Creația lui Mîkola Lîsenko și stilul naționalist care se manifestă în ea au avut o influență imensă pentru compozitorii ucraineni de după el. Stanîslav Liudkevîci(d), Oleksandr Koșîț(d), Kîrîlo Stețenko(d), Iakiv Stepovîi(d) și, mai ales, Mîkola Leontovîci sunt câțiva din aceștia care au mărturisit o influență determinantă din partea lui Lîsenko.[37] Deși este bine-cunoscut în Ucraina, Lîsenko rămâne a fi o figură obscură în afara țării.[41]
Lucrările complete ale lui Lîsenko au fost publicate în 22 de volume la Kiev în perioada 1950-1959.[37]
Un grup de compozitori și muzicieni ucraineni, printre care Ielizaveta Ceavdar(d), Ariadna Lîsenko(d) (nepoata compozitorului), Ievhen Rjanov, Andrii Ștoharenko(d), Mîroslav Skorîk și Ievhen Stankovîci(d), au fondat în 1962 Concursul Internațional de Muzică „Mîkola Lîsenko”(d).[48] Casa compozitorului din Kiev, în care a locuit din 1894 până în 1912, a fost transformată în Casa-muzeu Mîkola Lîsenko(d) în 1987.
Viață personală
[modificare | modificare sursă]Mîkola Lîsenko a fost căsătorit de două ori. Cea de-a doua căsătorie a fost cu pianista și activista Olha Lîpska(d) (n. 1860 – d. 1900), cu care a avut șapte copii:
- Katerîna Lîsenko (1878-1878)
- Bohdan Lîsenko (1879-1879)
- Katerîna Masleannîkova(d) (1880-1948),[49]:p. 287 pianistă
- Halîna Lîsenko-Șilo(d) (1883-1964), muziciană
- Ostap Lîsenko(d) (1885-1968), muzicolog
- Mariana Lîsenko(d) (1887-1946), pianistă și pedagogă
- Taras Lîsenko (1900-1921)[49]:p. 256
Note explicative
[modificare | modificare sursă]Note
[modificare | modificare sursă]- ^ https://doi.org/10.1093/gmo/9781561592630.article.17272, accesat în Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ a b BSIe1 / Lîsenko, Nikolai Vitalievici[*] Verificați valoarea
|titlelink=
(ajutor) - ^ a b https://www.ukrainianartsong.ca/composers-1-1-1, accesat în Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ a b c d MSR / Lisenko[*] Verificați valoarea
|titlelink=
(ajutor) - ^ IeSBE / Lisenko, Nikolai Vitalievici[*] Verificați valoarea
|titlelink=
(ajutor) - ^ a b c Internet Encyclopedia of Ukraine, accesat în
- ^ a b c d Autoritatea BnF, accesat în
- ^ a b c d Mykola Lysenko, SNAC, accesat în
- ^ a b c d Mykola Lysenko, International Music Score Library Project, accesat în
- ^ a b Nikolai Witaljewitsch Lyssenko, Brockhaus Enzyklopädie
- ^ a b Mikola Lysenko, Find a Grave, accesat în
- ^ Лысенко Николай Витальевич, Marea Enciclopedie Sovietică (1969–1978)[*]
- ^ https://www.findagrave.com/memorial/9596/mikola-lysenko, accesat în Lipsește sau este vid:
|title=
(ajutor) - ^ ]][[Categorie:Articole cu legături către elemente fără etichetă în limba română, accesat în
- ^ Autoritatea BnF, accesat în
- ^ Turchyn 2006, § para. 1.
- ^ Baley & Hrytsa 2001, §2 "The 19th century".
- ^ a b c d e f g h i j Spencer 2001, § para. 1.
- ^ a b Turchyn 2006, § para. 2.
- ^ a b Predota 2022, § para. 4.
- ^ „Lysenko Family”. Internet Encyclopedia of Ukraine. Edmonton: Canadian Institute of Ukrainian Studies. . Accesat în .
- ^ Filenko & Bulat 2001, p. 13.
- ^ Filenko & Bulat 2001, p. 19.
- ^ a b Wytwycky 2010, § para. 2.
- ^ a b c d e f Spencer 2001, § "Works".
- ^ a b c d e Wytwycky 2010, § para. 1.
- ^ a b c d Predota 2022, § para. 5.
- ^ a b Taruskin 2002, § para. 1.
- ^ a b c d e f g h i Spencer 2001, § para. 2.
- ^ Taruskin 2002, § para. 1–2.
- ^ a b c d Taruskin 2002, § para. 2.
- ^ Katchanovski et al. 2013, p. 344.
- ^ a b Turchyn 2006, § para. 3.
- ^ Turchyn 2006, § para. 4.
- ^ Turchyn 2006, § para. 3–4.
- ^ Taruskin 2002, § para. 3.
- ^ a b c Ukrainian Art Song Project, § para. 1.
- ^ Kryzhanivsky 2022, § Music of Ukraine.
- ^ Ukrainian Art Song Project, § para. 1–3.
- ^ a b Ukrainian Art Song Project, § para. 3.
- ^ a b c d e Turchyn 2006, § para. 9.
- ^ Turchyn 2006, § para. 8.
- ^ Wytwycky 2010, § para. 5.
- ^ Turchyn 2006, § para. 7.
- ^ Wytwycky 2010, § para. 7.
- ^ Wytwycky 2010, § para. 8.
- ^ Spencer 2001, § "Writings".
- ^ „Competition History”. bizcard.com.ua. Ministerul Culturii și Turismului din Ucraina. Accesat în .
- ^ a b Історія української бібліотечної справи в іменах (кінець ХІХ ст. – 1941 р.): матеріали до біобібліографічного словника / авт.-уклад. Л.В. Гарбар ; ред. кол.: Г.В. Боряк, Л.А. Дубровіна (голова), В.І. Попик та ін. ; НАН України, Нац. б-ка України ім. В.І. Вернадського, Ін-т рукопису. – Київ, 2017. Arhivat în , la Wayback Machine.
Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Baley, Virko; Hrytsa, Sofia (). „Ukraine”. Grove Music Online. Oxford: Oxford University Press. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.40470. ISBN 978-1-56159-263-0. (acces cu abonament)
- Filenko, Taras; Bulat, Tamara (). The World of Mykola Lysenko: Ethnic Identity, Music, and Politics in Nineteenth-Century Ukraine. Edmonton: Ukraine Millennium Foundation. ISBN 978-966-530-045-8.
- Katchanovski, Ivan; Kohut, Zenon E.; Nebesio, Bohdan Y.; Yurkevich, Myroslav (). Historical Dictionary of Ukraine (ed. 2). Plymouth: Scarecrow Press. ISBN 978-08108-7-847-1.
- Kryzhanivsky, Stepan Andriyovich (). „Ukraine”. Encyclopædia Britannica. Chicago: Encyclopædia Britannica, Inc. Accesat în .
- Predota, Georg (). „Mykola Lysenko (1842-1912): The Father of Ukrainian Music”. Interlude.hk.
- Spencer, Jennifer (). „Lysenko, Mykola Vytaliyovych”. Grove Music Online. Oxford: Oxford University Press. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.17272. ISBN 978-1-56159-263-0. (acces cu abonament)
- Taruskin, Richard () [1992]. „Lysenko, Mykola Vytaliyovych (opera)”. Grove Music Online. Oxford: Oxford University Press. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.O010001. ISBN 978-1-56159-263-0. (acces cu abonament)
- Turchyn, Dagmara (). „Mykola Lysenko — His Life (1842–1912)”. Ukrainian Art Song Project. Arhivat din original la .
- Wytwycky, Wasyl (). „Lysenko, Mykola Vytaliyovych”. Internet Encyclopedia of Ukraine. Edmonton: Canadian Institute of Ukrainian Studies.
- „Mykola Lysenko”. Ukrainian Art Song Project.
Legături externe
[modificare | modificare sursă]- Nașteri în 1842
- Decese în 1912
- Compozitori ucraineni
- Compozitori de operă ucraineni
- Pianiști ucraineni
- Dirijori ucraineni
- Etnomuzicologi ucraineni
- Profesori de muzică ucraineni
- Compozitori romantici
- Compozitori de muzică clasică din secolul al XX-lea
- Compozitori de muzică clasică din secolul al XIX-lea
- Ucraineni expatriați în Germania
- Nașteri pe 22 martie
- Decese pe 6 noiembrie
- Ucraineni din secolul al XIX-lea
- Ucraineni din secolul al XX-lea