Norvég nyelv
Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye. |
Norvég norsk | |
Beszélik | Norvégia |
Terület | Észak-Európa |
Beszélők száma | kb. 4,6 millió fő |
Nyelvcsalád | Indoeurópai nyelvcsalád Germán nyelvek északi germán nyelvek nyugati skandináv csoport norvég nyelv |
Írásrendszer | Latin írás |
Hivatalos állapot | |
Hivatalos | ![]() |
Gondozza | Norsk språkråd |
Nyelvkódok | |
ISO 639-1 | no (nn, nb) |
ISO 639-2 | nor (nno, nob) |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz norsk témájú médiaállományokat. |
A norvég a germán nyelvek északi ágához, a skandináv nyelvek nyugati ágához tartozik, zömében Norvégiában beszélik.
A skandináv területeken élő északi emberek nyelvéből, az óészakiból fejlődött ki. A viking kalandozások idején a mai Norvégia területén élő vikingek északnyugati irányba hajóztak, ők voltak azok, akik létrehozták az első településeket Izlandon, és ők népesítették be Feröert is. Ez utóbbi két terület nyelve a norvéggal együtt a skandináv nyelvek nyugati ágát alkotja.
A norvég nyelv a 14–16. században kezdett átformálódni, ebben az időszakban alakult az óészaki középnorvéggá. A skandináv országok közös történelme miatt azonban a kialakult norvég nyelv nagyban hasonlít a svédre és a dánra.
Ma a norvég nyelvnek két hivatalos írott formája létezik, melyek számos esetben erősen különböznek, ezek a bokmål és a nynorsk. A nynorsk (újnorvég) nyelvet az ország lakosságának nagyjából 10%-a (400 000 fő) használja írott nyelvként, legnagyobb rész Nyugat-Norvégiában, azonban a hasonlóságok és a közös eredet miatt a többi norvég is megérti őket, noha nem könnyen. Mint neve is mutatja, a bokmål a könyvnyelv, ez az általános használatú, és a nyomtatott irományok nagy része is ezen jelenik meg. A beszélt nyelv városról-városra változik, azonban Oslo környékén a bokmålhoz erősen hasonló dialektusban beszélnek.
Története
[szerkesztés]Norvégia mindig számos dialektusban gazdag vidék volt. A nyelvjárások sokszínűségét az ország topográfiai viszonyai formálták: magas hegycsúcsok, hosszú, meredek falú völgyek, fjordok választották el egymástól az egyes települések és vidékek lakóit, az éghajlati viszonyok miatt a közlekedési viszonyok is rosszak voltak. Az ily módon egymástól elzárt közösségek nyelvjárása így egyre nagyobb eltéréseket mutatott.
Többek között ez az oka annak is, hogy a több évszázados dán megszállás és az azzal járó nyelvi egységesítési törekvések sem jártak sikerrel egy egységes norvég nyelv megteremtésében. (Norvégiában több évszázadon át a dán volt a hivatalos nyelv.)
A norvég nyelv eredete az óészakiban keresendő, melynek tulajdonságait a mai izlandi nyelv őrizte meg leginkább. A feröeri nyelv és éppúgy a norvég származék nyelve, valamint a grönlandi norvég nyelv is, amely azonban ma már kihalt. A Hanza-kereskedelem virágzása alatt a középalnémet gyakorolt jelentős hatásokat a norvégra, számos jövevényszóval gazdagítva azt. (A középalnémet a Hanza-szövetség hivatalos, kereskedelmi nyelve volt.)
Norvégia 1380 és 1814 között dán fennhatóság alatt állt először perszonálunió, majd reálunió formájában (Dánia–Norvégia). Ez alatt az idő alatt a régi norvég írásbeliség elkopott, majd 1450-ben hivatalosan is bevezették a dán írásbeliséget az országban.
Az eredeti norvég dialektusokat a vidék lakossága azonban tovább használta. Az 1814-es Dániával való szakítással kezdett kibontakozni Norvégiában egy romantikus-nacionalista hullám, mely kapcsolatot keresett a középkori (azaz a dán megszállás előtti) norvég írásbeliséggel.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ef/Norwegianmalforms.png/220px-Norwegianmalforms.png)
Az 1850-es években Ivar Aasen költő és nyelvész megteremtette a landsmålt, azaz „az ország nyelvét”, melyet 1929 óta nynorsk-nak neveznek. A cél az volt, hogy a nép "visszakapja" a norvég írásbeliséget. Mivel az új írásbeli nyelv a társadalom felső rétegeinek dán írásbeliségével szemben jött létre, a nynorsk lassanként a demokratikus mozgalmak egyik jelképévé vált. 1885 óta a landsmål/nynorsk nyelv hivatalosan elismert írásbeli nyelv. Az új nyelv alapja nem egy dialektus volt (mint a német esetén a Wittenberg körüli nyelvjárás, vagy az olasz esetén a Firenze környéki nyelvjárás), hanem egy nyelvész által mesterségesen megalkotott logikus rendszer, melyet Aasen az összes norvég dialektus "keverékéből" gyúrt össze. A 20. század folyamán a nynorsk nyelvet számtalanszor megreformálták, és egyre közelebb került az ország keleti részén beszélt bokmål nyelvjáráshoz.
A nynorsk mesterséges voltát jól ellensúlyozza a tény, hogy a nyelvjárás alapját a norvég dialektusok képezik.
Knud Knudsen gimnáziumi tanár szintén egy nyelvi reform kezdeményezője volt. Nevéhez köthető az 1862-es helyesírási reform, melyet a parlament nagyobb részben jóváhagyott, és mely a riksmål (a "birodalmi nyelv") alapja lett. A rendszert 1929-ben a bokmål (kb. ~írott nyelv) névre keresztelték.
A norvég nyelvnek a fentiek szerint két változata fejlődött ki:
- riksmål (a "birodalmi nyelv"), a bokmål megnevezésű alcsoporttal, valamint
- landsmål (az "ország nyelve")
1929 óta a riksmål hivatalos megnevezése bokmål, a landsmål hivatalos megnevezése pedig nynorsk.
Megemlítendő a samnorsk-mozgalom (kb. ~össznorvég-mozgalom) mely a norvég nyelv egy samnorsk nevű változatát ismeri el nem hivatalos köznorvég nyelvi formaként.
A nynorsk változat követői 1944-ig egyre gyarapodtak, azonban napjainkra a beszélők száma Norvégia lakosságának 10-15%-ára szorítkozik. Ennek számos oka van. A norvég politikai és gazdasági központot alkotó Oslo városában a nynorskot mindig is hidegséggel fogadták, és nem tudott mélyen gyökeret verni a társadalom széles rétegeinek körében.
A 20. század folyamán a norvég nyelv változatai számos nyelvi reformon mentek keresztül.
A modern norvég
[szerkesztés]A bokmål és a nynorsk
[szerkesztés]Példák a bokmål és a nynorsk változatra:
„Norvég vagyok.” (szó szerint: „Norvégiából jövök.”) | ||
---|---|---|
Bokmål/Dán | Jeg kommer fra Norge. | [jæɪ kɔmːər fra nɔrgə] |
Nynorsk | Eg kjem frå Noreg. | [eːg çɛm fro noːrɛg] |
„Hogy hívnak?” | ||
---|---|---|
Bokmål | Hva heter du? | [va heːtər dʉ] |
Nynorsk | Kva heiter du? | [kva hæɪtər dʉ] |
Svéd | Vad heter du? | [vɑ heːɛtər dʉ] |
Dán | Hvad hedder du? | [væ hɛðɔ du] |
Riksmål
[szerkesztés]A nyelvi reformok ellenzői, akik csökkenteni szeretnék a különbségeket a bokmål és nynorsk között, az általuk ápolt nyelvváltozatra a riksmål megnevezést használják. Ennek tipikus jegyei között sorolható fel például a dán számnevek használata, valamint olyan szóalakok használata, mint az efter (=után) az etter helyett, vagy a sne (=hó) használata a snø helyett. De megemlítendő a nőnem használatának teljes elvetése is, például boken (=könyv) a boka helyett, vagy a kettős hangzók elkerülése (sten használata a stein helyett).
Høgnorsk
[szerkesztés]Az ún. høgnorsk (~felnorvég, vagy standard norvég) a nynorsk egyik nem hivatalos változata. Egy olyan nyelvi forma, mely az Ivar Aasen által kifejlesztett landsmålhoz hasonló, azonban követői nem ismerik el a nynorskon 1917 után végrehajtott változtatásokat.
Ezt a nyelvi változatot írásban csak egy kisebb norvég csoport használja, de egyes elemei utat törnek a norvég írásbeliség számos területén. Az írásmód sok esetben régiesnek hat, de beszédben alig megkülönböztethető. A høgnorskban kevés az idegen szó, inkább eredeti norvég szavakat próbál használni. Ebben a nyelvi változatban számos írásbeli mű hozzáférhető.
A riksmål, bokmål, nynorsk és høgnorsk összehasonlítása
[szerkesztés]„Ez egy ló.” | |
---|---|
Riksmål, Bokmål, Dán | Dette er en hest. |
Nynorsk, Høgnorsk | Dette er ein hest. |
Svéd | Detta är en häst. |
Izlandi | Þetta er hestur. |
„A szivárványnak sok színe van.” | |
---|---|
Riksmål, Dán | Regnbuen har mange farver. |
Bokmål | Regnbuen har mange farger. |
Nynorsk | Regnbogen har mange fargar. |
Høgnorsk | Regnbogen hev mange fargar. |
Svéd | Regnbågen har många färger. |
A nyelvváltozatok elterjedtsége és jogi helyzete
[szerkesztés]A norvég állam mind a nynorsk, mind a bokmål nyelvi változatokat elismerte. A nyelvi törvény értelmében állami hivatal nem részesítheti előnyben egyik változatot sem a másikhoz képest 75%-nál nagyobb mértékben, mely rendelkezés a gyakorlatban azonban sokszor nem valósul meg - és a nynorsk inkább háttérbe szorul. Az állami hivatalok, valamint a fylkének nevezett kormánykörzetek a nekik feltett kérdéseket ugyanabban a nyelvi formában kell megválaszolniuk, melyben a kérdést feltették. A községek szintjén a községnek azt a nyelvváltozatot kell használnia, mely a saját vidékén hivatalosan elismertként nevezett meg.
A nynorsk a községek 27%-ának hivatalos nyelve. Ez a népesség 12%-ának felel meg. A fennmaradó hányad vagy a bokmål változatot használja, vagy egy semleges, helyi változatot (mely azonban leggyakrabban a bokmål egyik alváltozata). Az iskolákban és egyházi községekben a nynorsk hivatalos használata kicsit elterjedtebb. Az általános iskolákban a tanulók 15%-a használja a nynorsk változatot iskolai nyelvként. Az egyházi községek 31%-ában a nynorsk a prédikáció és liturgia nyelve.
Földrajzi tekintetben a nynorsk inkább a nyugati, fjordokban gazdag vidékeken elterjedt, valamint a központi hegyes-völgyes vidékeken, így Hallingdal, Valdres, Gudbrandsdal vidékein, valamint délen Setesdal és Nyugat-Telemark vidékein. A bokmål ezzel szemben inkább délen elterjedt.
Regionális szinten a nynorsk a következő kormánykörzetek (fylke) hivatalos nyelve: Hordaland, Sogn og Fjordane valamint Møre og Romsdal. A bokmål változatot két kormánykörzetben használják hivatalos szinten, Vestfold, és Østfold körzetekben. A többi tizennégy fylke nyelvi szempontból semleges.
A Norvég Tanács nyelvi határozata garantálja a dán és svéd nyelvhasználatot a hivatalos írásokban. Ez a megegyezés kölcsönös az érintett államokkal.
Hangrendszere
[szerkesztés]Általános kiejtési szabályok
[szerkesztés]A bokmål és a nynorsk írott nyelvek, melyek kiejtése azonban nem rögzített. A kiejtés szabályait elsősorban az adott dialektus, és az általa megszabott nyelvtan határozza meg. Számos kiejtési szabály vonatkozik a norvég nyelvre, melyek regionális eltéréseket mutatnak. Általánosságban így csak nagyon kevés stabil kiejtési szabály adható meg, ezek közé tartozik például a „-t” elhagyása a határozott névelő esetén (det / -et), valamint a „-g” elhagyása az -ig végződésű szavaknál.
A magánhangzók kiejtése
[szerkesztés]Az ö-hang írásképe a norvégban Ø ø, az ä-hang írásképe Æ æ, az o-hang sokszor Å å formában jelenik meg, míg maga az o íráskép az u-hangot reprezentálja. Példák: bo [buː] „lakni”, dør [døːr] „ajtó”, ærlig [æːrli] „őszinte”. A norvég u kiejtése legtöbbször [ʉ], azonban nazális kapcsolat előtt [u]. A hangsúlytalan e "schwa-hangként jelenik meg ([ə]), az y pedig az ü-hang egyik zárt változatát írja le ([y]).
A mássalhangzók kiejtése
[szerkesztés]A legtöbb norvég dialektus elöl képzi az r-hangot (pörgeti), néhányban azonban előfordul a hátul képzett r-hang is (hasonlóan a dánhoz, vagy a felnémethez). A dager kiejtése tehát [daːgər] (nem pedig [daːgɐ], mint az a németben lenne)
A norvég s mindig zöngétlen. A norvég v és hv kiejtése v (szemben a némettel és hollanddal)
Speciális hangkapcsolatokat képeznek az alábbiak
- sj, skj, melyek kiejtése [ʃ], például nasjon [naʃuːn] (=nemzet)
- gj, hj, lj, melyek kiejtése [j]
- tj
- a kj kiejtése [ç], például: kjøre [çøːrə] (=vezetni)
- az rs kombináció egyes dialektusokban [ʃ]-ként fordul elő, például vær så god! [værsɔgu:], vagy [væʃɔgu:] (=tessék)
Magas magánhangzók előtt (i, y, ei, øy) az alábbi különleges szabályok érvényesek:
- az sk kiejtése [ʃ], például ski [ʃiː] (=sí)
- a g kiejtése j, például gi [jiː] (=adni)
- a k kiejtése [ç], például kirke [çirkə] (=templom)
A c, q, w, x, z betűk csak idegen szavakban fordulnak elő. A germán nyelvekben megszokott ck kombinációt a norvég kk-ként írja. A qu- helyébe kv- lép, a ph/th/kh helyett a norvég egyszerűen f/t/k írásjelet használ. A németben előfordulő z (például Zentrum) helyét az s veszi át, például sentrum / senter, vagy sukker (=cukor).
Kivételek és változatok
[szerkesztés]A bokmål változatban a fenti szabályok alól kivételt képeznek pl: det [de] (=„az”), -et [ə] (=„az”), de [diː] (=„ők, azok”), og [o] (=„és”), jeg/meg/deg/seg [jæi mæi dæi sæi] (=„én/engem/téged/neki”).
Beszélő szerint a hosszú a-hang sokszor egy o-hoz hasonló hanggá módosul, mely hasonló az angol „call” szóban megjelenő hanghoz, míg az æ sok esetben inkább á-ként hallatszik. Az y és i hangok közötti különbség gyakran elmosódik. Szintén dialektus szerint változhat az ei kettős hangzó kiejtése, mely lehet [æj] vagy [aj]
A norvég fonológia áttekintése
[szerkesztés]Magánhangzók
[szerkesztés]A norvég nyelvben 18 magánhangzót és 7 diftongust (kettős hangzó) különböztetünk meg:
Elöl képzett | Közepes nyelvállású | Hátul képzett | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Ajakkerekítés nélkül | Ajakkerekítéssel | |||||||
Hosszú | Rövid | Hosszú | Rövid | Hosszú | Rövid | Hosszú | Rövid | |
Zárt | iː | i | yː | y | ʉː | ʉ | uː | u |
Középső | eː | e | øː | ø | ɔː | ɔ | ||
Nyílt | æː | æ | ɑː | ɑ |
A norvég kettős hangzók: /æi øy æʉ ɑi ɔy ʉi ui/, melyekből megkülönböztetünk hosszú és rövid változatokat.
Mássalhangzók
[szerkesztés]A norvég nyelvben 23 mássalhangzó van, melyek közül öt retroflexív, melyek allofónnak tekintendők. Utóbbiak azokban a dialektusokban, melyek nem pörgetik az R-et, nem fordulnak elő.
Bilabiális | Labio- dentális |
Alveoláris | Post- alveoláris |
Retroflexív | Palatális | Veláris | Glottális | |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Plozív | p b | t d | ʈ ɖ | k g | ||||
Nazális | m | n | ɳ | ŋ | ||||
Vibráns | r | ɽ | ||||||
Frikatív | f v | s | ʃ | ç j | h | |||
Laterális | l | ɭ |
A tonéma
[szerkesztés]A norvég egyike az olyan ritka európai nyelveknek, melyek egyes szavakhoz konkrét hanglejtést, ún. tonémát rendelnek hozzá. A norvég tehát tonális nyelv, mely azt jelenti, hogy vannak olyan szópárok, melyek jelentéskülönbségét csak a hanglejtés jelöli. Megkülönböztetünk 1-es és 2-es számú tonémát.
A tonéma 1 emelkedő hanglejtésű, a szó a hangsúlyos szótagnál kezdődik. Így ejtjük az összes egy szótagú szót, az idegen szavak többségét és némely többszótagú, norvég eredetű szót is.
A tonéma 2 összetett hanglejtésű: a hangmagasság először ereszkedik, majd emelkedni kezd, míg végül magasabban zárul, mint a szó elején volt.
Fontos megjegyezni, hogy a nyelvjárásokban ezek a tonémák megváltozhatnak, vagy akár azonosak is lehetnek, de pont ezek adják a norvég nyelv dallamosságát, amit már első hallásra megfigyelünk.
(A fenti tételek egy az egyben vonatkoznak a svéd nyelvre is.)
Nyelvtana
[szerkesztés]Példák
[szerkesztés]Az alábbiakban a bokmål nyelv ABC-jének kiejtését tárgyaljuk, ahol a kiejtés eltér az azonos jelölésű magyar betűtől.
Magánhangzók:
- å - magyar o hang, pl.: bokmål - „könyvnyelv”
- ø - magyar ö hang, pl.: bjørn - medve
- æ - magyar á hang, pl.: å være - lenni
- u - magyar ü hang, pl.: hund - kutya
- o - magyar u és o hang is, arra hogy mikor melyiket kell ejteni, nincs szabály, az esetek többségében u hang, pl.: bok (ejtsd: buk) - könyv, de pl.: tolv (ejtsd: tol) - tizenkettő
- y - nincs magyar megfelelője, ajakkerekítéses i hang, mintha ü-t akarnánk mondani, de egy i-t préselünk ki a szánkon, pl.: by - város
Mássalhangzók:
- c - idegen eredetű szavakban, lehet sz pl.: cirka (ejtsd: szirka) - cirka, vagy k pl.: Canada - Kanada
- d - szó végén hosszú magánhangzó után nem ejtjük
- g - e, i és y előtt j-nek ejtik, de az eg kapcsolatban is j hang lesz; szó végén nem ejtik, pl.: viktig - fontos
- k - aspirált, de szó belsejében nem
- p - aspirált, de szó belsejében nem
- t - aspirált, de szó belsejében nem; semlegesnemű szavak végén nem ejtik, pl.: ordet (ejtsd: úre) - a szó
- q, w, x és z - csak idegen eredetű szavakban fordulnak elő
Mássalhangzó-kapcsolatok:
- hv és hj a betűkapcsolatban a h hang néma, nem ejtjük, pl.: Hva? - Mi?
- gj betűkapcsolatban a g hang néma, nem ejtjük, pl.: igjen - újra
- ki, kj és ky betűkapcsolatokban a k-t egy zöngétlen j-ként kell ejtenünk, mint a magyar köpj vagy rakj szavakban, pl.: kirke - templom, kjekk - jóképű, kyss - csók
- tj ugyanolyan hang, mint az előbbi, pl.: tjue - húsz
- sj és skj mint a magyar s hang, pl.: sjåfør - sofőr, skjegg - szakáll
- sk ejtése lehet magyar s vagy sz, ami függ a követő magánhangzótól, ha magas hangrendű (e, i, u, ø) akkor s hang, ha mély hangrendű (a, o, å, æ) akkor sz hang lesz; pl.: ski - sí, skog - erdő
Asszimilációk:
- ld néma a d, pl.: kveld - este; de magánhangzó előtt ejtjük, pl.: aldri - soha
- nd lehet nn vagy n hang is, pl.: hund - kutya; de magánhangzó előtt nd pl.: andre - másik (második stb.)
- lv lehet lv de ll is, pl. előbbire: tolv - tizenkettő; pl. utóbbira: halv - fél
- rd egy sima r hang, pl.: bord - asztal
Hangsúly:
A hangsúly - mint a legtöbb germán nyelvben - az első szótagon van, de a hosszabb szavakban a további szótagokon is lehet a főhangsúly: betale, levere stb. Az ősi norvég szótövek sajátos zenei hangsúllyal ejtődnek: ereszkedő és ereszkedő-emelkedő.
Kvantitás:
A magánhangzók hosszúságát külön írásjel - eltérően mondjuk a magyartól - nem jelöli. Általában hosszú magánhangzó nyílt szótagban (adel), zárt szótagban egy mássalhangzó előtt (tog), rövid pedig két mássalhangzó előtt (godt). A hangsúlytalan szótagokban csak rövid magánhangzók vannak.
forrás: Elisabeth Ellingsen, Kirsti MacDonald - På vei tankönyv és På vei arbeidsbok munkafüzet; 1999
Hasznos kifejezések
[szerkesztés]A sorozat témája a norvég kultúra |
---|
![]() |
Történelem |
Nyelv |
Híres norvégok
|
Hasznos kifejezések a bokmål nyelvjárásban.
- Ja = Igen
- Nei = Nem
- Velkommen = Üdvözöljük
- Hyggelig å treffe deg = Örvendek
- Ha det bra = Viszlát
- Takk = Köszönöm
- Mitt navn er … = A nevem …
- Snakker du engelsk/ungarsk? = Beszél angolul/magyarul?
- Beklager, jeg snakker ikke norsk = Sajnálom, nem beszélek norvégul
- Kan du hjelpe meg = Segítene?
- Hvor er toalettet? = Merre van a WC?[2]
Források
[szerkesztés]Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ SAMPA for Norwegian. www.phon.ucl.ac.uk. (Hozzáférés: 2022. január 28.)
- ↑ Forrás