Martinique
| |||||
![]() | |||||
Ország | ![]() | ||||
Régió | Martinique | ||||
A megye száma | 972 | ||||
Székhely | Fort-de-France | ||||
Hivatalos nyelv | francia, kreol | ||||
Politikai státusz | Franciaország tengerentúli megyéje | ||||
Terület – Teljes – ebből víz |
1 100 km² 4,2% | ||||
Népesség – Teljes – Népsűrűség |
375 063 fő (2021)[1] 347,8 fő/km² | ||||
Pénznem | Euró (€) (EUR )
| ||||
Időzóna | UTC–4 | ||||
TLD | .mq | ||||
Weboldal | www.cr-martinique.fr | ||||
Hívószám | +596 1
| ||||
1 Nem szükséges Franciaországból és a többi tengeren túli területekről. | |||||
![]() |
![]() |
A helyszín szerepel az UNESCO világörökségi javaslati listáján |
Martinique [maʀtiˈnik] (Martinique-kreol nyelven Matinik vagy Matnik) sziget a Karib-tengerben. A Kis-Antillák része. Jogi státuszát tekintve Franciaország egyik tengerentúli megyéje.
Földrajz
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Martinique_relief_location_map.jpg/160px-Martinique_relief_location_map.jpg)
A sziget Budapest területének kb. kétszerese.
Legmagasabb pontja a Montagne Pelée (1397 m).
Története
[szerkesztés]A szigetet feltehetőleg Kolumbusz Kristóf fedezte fel 1502-ben. A helyi lakosok Madininának nevezték el, ebből keletkezett a mai neve. Gyarmatosítása 1635-ben kezdődött, amikor a franciák vették birtokba, és cukornád termesztésére rendezkedtek be Afrikából hozott rabszolgákkal. A rövid ideig tartó brit uralom kivételével mindig francia gyarmat volt. 1946. március 19-én lett Franciaország egyik tengerentúli megyéje.
Az 1940-es évek óta erőteljes kampányok zajlanak a sziget függetlenségéért, amelynek első hangadója Aimé Césaire volt és 1959 végén halálos áldozatokkal járó zavargások is fellángoltak Martinique-on.[2] 1962-ben létrejött a Martinique-i Antikolonialista Ifjúsági szervezet, röviden az OJAM, amely már radikálisabb hangon követelte a függetlenséget és gyakran került összetűzésbe a francia hatóságokkal.[2] 1974-ben a követelések újabb zavargásokká fajultak, amelynek eredménye két sztrájkoló munkás halála lett, akiket a csendőrök lőttek le.[2] A függetlenségi követeléseket azonban megingatta az 1970-es évek gazdasági válsága a szigeten, amely miatt nőtt az elvándorlás is.[3] Ezt tetézték a természeti katasztrófák is. Franciaország kisebbfokú autonómiával igyekezett kárpótolni a szigeteket.
2009-ben ismét nyugtalanság következett a sziget életében, mert a fekete lakosság sérelmezni kezdte a francia telepesek leszármazottjainak gazdasági dominanciáját és faji megkülönböztetésről beszéltek.[4][5] Nicolas Sarkozy francia elnök személyesen tett látogatást Martinique-on és reformokat ígért a bajok orvoslására.[6] Sarkozy kizárta ugyanakkor, hogy a sziget függetlenséget kaphatna, viszont nem zárkózott el a nagyobb mértékű autonómia kiépítésétől, miről szerinte népszavazásnak kellene döntenie.
Népesség
[szerkesztés]Népességének változása
[szerkesztés]Lakosok száma | 383 806 | 380 877 | 372 594 | 368 783 | 364 508 | 361 225 | 360 749 |
2014 | 2015 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 |
Etnikumok
[szerkesztés]A lakosság döntő többsége afrikai származású. A statisztika szerint 90% fekete (afrikai) és mulatt (fekete-fehér keverék), valamint ide számítják az indiai-afrikai keverékeket is. A fekete bőrűek többsége az afrikai rabszolgák leszármazottja. Ezenkívül érkeztek ide feketék a karibi térségből is, akiket "más karibi" kifejezés alatt szerepeltetnek a statisztikusok. A más karibiak a kínaiakkal együtt 5%-ot tesznek ki. A fehér (európai) lakosok, akik főként francia származásúak, szintén 5%-nyian vannak.
Nyelv
[szerkesztés]A szigeten franciául és kreol nyelven beszélnek.
Vallás
[szerkesztés]A lakosság 90%-a keresztény, zömmel római katolikus, a maradék nem keresztény főleg hindu.
Védelmi rendszer
[szerkesztés]A sziget nem rendelkezik saját katonasággal és csendőrséggel, a katonai védelmet Franciaország biztosítja.[7]
Gazdaság
[szerkesztés]Jelentős a cukornád- és a banántermesztés, amelyre cukoripar, rum- és gyümölcskonzervgyártás települ. Az idegenforgalom szintén jelentős bevételt hoz a sziget számára, a lakosság többsége a szolgáltatási és közigazgatási szférában dolgozik.
Közlekedés
[szerkesztés]- Közutak hossza: 2105 km[7]
- Repülőterek: Martinique Aimé Césaire nemzetközi repülőtér
- Kikötők: Fort-de-France, La Trinite ,[7] Le Marin[8]
Turizmus
[szerkesztés]A legtöbb turista Franciaországból, Kanadából és az Egyesült Államokból érkezik.[9] A szigeten lévő vállalkozások nagyjából 16%-a (körülbelül 6000) turizmushoz köthető feladatokat lát el, legjelentősebbek az éttermek, szállodák. A turisztikai szektorban körülbelül 6500-an dolgoznak ami az aktív munkaerő 7 %-t teszi ki.[10]
Sport
[szerkesztés]Lásd: Martinique-i labdarúgó-válogatott.
Kultúra
[szerkesztés]Gasztronómia
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/49/Accras%2C_boudin_cr%C3%A9ole%2C_et_Ti-punch_01.jpg/350px-Accras%2C_boudin_cr%C3%A9ole%2C_et_Ti-punch_01.jpg)
A helyi gasztronómiában francia, karibi, afrikai és dél-ázsiai elemek ötvöződnek. A receptek gyakran tükrözik Martinique összetett történelmét és a változatos kulturális örökséget.[11] Nagyon fontosak a halak, trópusi gyümölcsök és különféle húsok. A martinique-i erős paprika rendkívül csípős.[11]
Az egyik martinique-i specialitásnak, az accras de morue-nak sózott hal az összetevője, amelyhez garnélarákot és zöldségeket is adnak fűszerekkel kevereve.[11] Gyakran könnyű harapnivalóként fogyasztják.[11] A szigetnek van egy sajátos hurkája, a boudin. A boudin creole véreshurka sertéshúsból és vérből, míg a boudin blanc fehérkolbász, melynek alapanyaga szintén sertéshús, de tesznek bele garnélarákot, rákot, tengeri csigát, kagylót és halat is.[11]
A polip gyakori fogás, alapanyaga pörköltöknek, raguknak (hagymával, fűszerekkel, paradicsommal és citrommal ízesítve), de fogyasztják sütve is vörösbabbal, lencsével, jamgyökérrel és rizzsel.[11]
Jellegzetes martinique-i fűszerkeverék a colombo, amely kurkumából, barna mustármagból, csípős paprikából, korianderből, babérlevélből és fekete borsból készül.[11] Használják húsok (baromfi, kecske, sertés) és zöldségek (padlizsán, tök, gyökerek) ízesítésére.[11]
Az italok közül a sziget nemzeti itala a ti punch, amit cukornád frissen préselt levéből állítanak elő és citrommal ízesítenek.[11]
A legnépszerűbb martinique-i desszert a Blanc Manger au Coco, ami cukorból, kókusztejből, vaníliaporból készül zselatin, fahéj, citromlé és citromhéj hozzáadásával. Mielőtt felszolgálásra kerülne előző este mindig behűtik.[11]
Képek
[szerkesztés]-
Céron fekete homokú tengerpartja
-
Les Salines tengerpartja a sziget déli részén
-
Anses d'Arlet
-
Trou d'eau of the Pitons du Carbet erdő
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ https://www.worldometers.info/world-population/martinique-population/
- ↑ a b c Emeutes de 1959 : la Martinique règle ses comptes avec le colonialisme (Nofi)
- ↑ Le drame de février 1974 marque encore les esprits (France Info)
- ↑ Blacks slam white minority in Martinique strike" (International Herald Tribune)
- ↑ Race, class fuel social conflict on French Caribbean islands
- ↑ Sarkozy offers autonomy vote for Martinique
- ↑ a b c CIA - The World Factbook -- Martinique. user.iiasa.ac.at. (Hozzáférés: 2021. március 12.)
- ↑ WPS - Map of ports in Martinique. World Port Source. [2020. október 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2021. március 12.)
- ↑ „Encyclopedia”. JAMA 279 (17), 1409. o. ISSN 0098-7484.
- ↑ Economy of Martinique : Discover. web.archive.org, 2007. május 28. [2007. május 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2021. március 12.)
- ↑ a b c d e f g h i j Top 10 Martinican Dishes You Just Have to Try (Culture Trip)
Források
[szerkesztés]- A Világ országai, Nyír-Karta Bt., 2008
- Midi Világatlasz, Nyír-Karta és Topográf Kiadó, 2003, ISBN 963-9516-63-5