Dieu et mon droit
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/Royal_Coat_of_Arms_of_the_United_Kingdom_%28St_Edward%27s_Crown%29.svg/270px-Royal_Coat_of_Arms_of_the_United_Kingdom_%28St_Edward%27s_Crown%29.svg.png)
Dieu et mon droit (francouzská výslovnost: djø e mɔ̃ dʁwa, starofrancouzsky Deu et mon droit), což znamená „Bůh a mé právo“,[1][2] je motto britského panovníka[2] mimo Skotsko. Objevuje se na svitku pod štítem ve státním znaku Spojeného království.[1] Motto údajně poprvé použil Richard I. Lví srdce (1157-1199) jako bojový pokřik a předpokládá se, že odkazuje na jeho francouzský původ (skutečně mluvil francouzsky a okcitánsky, ale znal pouze základy angličtiny) a na koncept božského práva monarchy vládnout.[3] Jako královské motto Anglie jej přijal král Jindřich V. Plantagenet (1386-1422) s výrazem „a mé právo“, který tak odkazoval na jeho nárok na francouzskou korunu na základě původu.[2][3][4][4]
Jazyk
[editovat | editovat zdroj]Motto je francouzským výrazem pro „Bůh a moje právo“,[2] což znamená, že král je latinsky „Rex Angliae Dei gratia“,[5][6][7][8][9] tj. česky „Král Anglie z Boží milosti“. Používá se k naznačení, že panovník národa má Bohem dané (božské) právo vládnout.[2][2]
To, že královský znak Anglického království měl francouzské, a nikoli anglické heslo, nebylo nic neobvyklého vzhledem k tomu, že normanská francouzština byla hlavním jazykem anglického královského dvora a vládnoucí třídy po vládě Viléma Dobyvatele a později Plantagenetů. Další starofrancouzská fráze se objevuje také v plném dosažení královského znaku. Na vyobrazení podvazku za štítem se objevuje heslo Podvazkového řádu: Honi soit qui mal y pense („Odvržen budiž ten, kdo zle o tom smýšlí“; anglicky „Spurned be the one who thinks ill of it“). Moderní francouzský pravopis změnil honi na honni, ale motto aktualizováno nebylo.
Další překlady
[editovat | editovat zdroj]Dieu et mon droit se překládá několika způsoby, například „Bůh a mé právo“, „Bůh a má pravice“,[10][11] „Bůh a mé zákonné právo“,[12] „Bůh a mé právo mě bude bránit“.[13]
Doslovný překlad Dieu et mon droit je „Bůh a mé právo“.[2] Kearsleyho Complete Peerage, vydaný v roce 1799, jej však překládá ve významu „Bůh a má pravice“ (ve standardní francouzštině by to bylo „Dieu et ma main droite“, nikoli „mon droit“). Kearsleyho svazek vyšel v době, kdy vycházelo 1. vydání (1796-1808) německé Brockhaus Enzklopädie, které zdůrazňovalo zvedání „pravé ruky“ při jmenováních a korunovacích německých králů.
Diderotova Encyklopedie uvádí heslo „Dieu est mon droit“, což Susan Emanuelová přeložila jako „Bůh je moje právo“.[14]
Použití
[editovat | editovat zdroj]Coby královského motta
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/Malta_-_Valletta_-_Triq_ir-Repubblika_-_Misrah_San_Gorg_-_Attorney_General_01_ies.jpg/220px-Malta_-_Valletta_-_Triq_ir-Repubblika_-_Misrah_San_Gorg_-_Attorney_General_01_ies.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Dieu_et_mon_droit.jpg/220px-Dieu_et_mon_droit.jpg)
Dieu et mon droit se obecně používá jako motto anglických a později britských panovníků od doby, kdy ho přijal Jindřich V.[2][4][15] Poprvé ho jako bojový pokřik použil král Richard I. v roce 1198 v bitvě u Gisors, když porazil vojska francouzského krále Filipa II., a poté ho učinil svým mottem.[15][16] Ve středověké Evropě se nevěřilo, že vítězství automaticky připadne straně s lepším vojskem, ale že stejně jako při osobním souboji připadne straně, na kterou Bůh pohlíží příznivě.[17] Proto Richard po svém vítězství napsal: „Nejsme to my, kdo to dokázal, ale Bůh a naše právo skrze nás“.[15] Richard tedy po svých vítězstvích na křížových výpravách „mluvil to, co považoval za pravdu, když císaři Svaté říše římské řekl: 'Jsem zrozen z hodnosti, která neuznává žádného nadřízeného kromě Boha“.[18]
Alternativně může královský erb zobrazovat osobní motto panovníka. Například na erbu Alžběty I. a královny Anny Stuartovny byl často zobrazen znak Semper Eadem; latinsky „Stále stejný“,[19] a na erbu Jakuba I. byl vyobrazen znak Beati Pacifici, latinsky „Blahoslavení mírotvorci“.[20]
Současné užití
[editovat | editovat zdroj]Dieu et mon droit převzal spolu s ostatními částmi královského znaku deník The Times jako součást svého titulku. Když v roce 1875 erb převzal, učinila tak polovina londýnských novin. Od roku 1982 noviny upustily od používání současného královského erbu a vrátily se k používání hannoverského erbu z roku 1785.[21]
Verze erbu s mottem používají různé noviny, například melbournský The Age v Austrálii, Christchurchský The Press na Novém Zélandu, britský Daily Mail a kanadský Toronto Standard. Používá se také v Hardwick Hall v Anglii na krbu The High Great Chamber, známé také jako Presence Chamber, ačkoli tam místo toho zní „Dieu est mon droit“ a vytváří další monogram „ES“. Dodatečné E a S jsou překryvem původního E. Bylo přidáno později po vyvěšení původního nápisu; znehodnocení královského znaku by bylo velmi nebezpečné, proto bylo přidáno později.[22]
Znak se nachází také na oficiální přezce Jamajských policejních sil, na přední straně britského pasu, na hodnostním štítku warrant officera britských ozbrojených sil a ozbrojených sil Společenství národů, na erbech Nejvyššího soudu státu Victoria a Nejvyššího soudu Nového Jižního Walesu a na erbech Hawthorn Rowing Clubu v australském Melbourne, Nottingham Law School a Sherborne School. Motto bylo dříve obsaženo ve svitku na erbu policejních sil Západní Austrálie, než bylo nahrazeno heslem „Chránit a sloužit“, když se organizace přejmenovala z Western Australia Police Force na Western Australia Police Service. Je také oficiálním mottem strážců londýnského Toweru Yeomen Warders, známých jako Beefeaters.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Dieu et mon droit na anglické Wikipedii.
- ↑ a b Coats of arms [online]. The Official Website of the British Monarchy [cit. 2009-04-25]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-03-04. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h i MORANA, Martin. Bejn kliem u storja: glossarju enċiklopediku dwar tradizzjonijiet – toponimi – termini storiċi Maltin. Malta: Best Print, September 2011. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 5 October 2016. ISBN 978-99957-0-137-6. OCLC 908059040 S. 59. (maltsky)
- ↑ a b Dieu Et Mon Droit on British Coins Accessed 23 December 2008
- ↑ a b c Juliet Barker. Agincourt: The King, the Campaign, the Battle. [s.l.]: Little, Brown Book Group, 2 September 2010. Dostupné online. ISBN 978-0-7481-2219-6. S. 24.
- ↑ Ted Ellsworth, Yank: Memoir of a World War II Soldier (1941–1945), Da Capo Press, 2009, p. 29.
- ↑ Tony Freer Minshull, The Foley Family Volume One, Lulu.com, 2007, p. 114.
- ↑ The Journal of the British Archaeological Association, vol. 17, British Archaeological Association, 1861 p. 33.
- ↑ Henry Shaw, Dress and decoration of the Middle Ages, First Glance Books, 1998, p. 92.
- ↑ Dresses and Decorations of the Middle Ages, vol. 1, William Pickering, 1843, section 2.
- ↑ KEARSLEY, George. Kearsley's Complete Peerage, of England, Scotland, and Ireland. [s.l.]: [s.n.], 1799. Dostupné online. S. xxiii.
- ↑ Mary Ellen Snodgrass. Coins and Currency: An Historical Encyclopedia. [s.l.]: [s.n.], 2003. Dostupné online. S. 227.
- ↑ Foreign Service Journal (Pg 24) by American Foreign Service Association (1974)
- ↑ Edward Coke. The Fourth part of the Institutes of Laws of England: Concerning the Jurisdiction of Courts. [s.l.]: [s.n.], 1671. Dostupné online.
- ↑ God is my right [online]. [cit. 2015-04-01]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c PINE, Leslie Gilbert. A Dictionary of mottoes. [s.l.]: Routledge, 1983. ISBN 978-0-7100-9339-4. S. 53.
- ↑ NORRIS, Herbert. Medieval Costume and Fashion. [s.l.]: Courier Dover Publications, 1999. ISBN 0-486-40486-2. S. 312.
- ↑ LEHTONEN, Tuomas M. S.; JENSEN, Kurt Villads. Medieval history writing and crusading ideology. [s.l.]: Finnish Literature Society, 2005. ISBN 951-746-662-5.)
- ↑ HALLAM, Elizabeth. Medieval Monarchs. [s.l.]: Crescent Books, 1996. Dostupné online. ISBN 0-517-14082-9. S. 44.
- ↑ WATKINS, John. Representing Elizabeth in Stuart England: literature, history, sovereignty. [s.l.]: Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-81573-8. S. 206.
- ↑ BIDEN, William Downing. The history and antiquities of the ancient and royal town of Kingston upon Thames. [s.l.]: William Lindsey, 1852. S. 6.
- ↑ Staff. FAQ: infrequently asked questions: The Times and Sunday Times are newspapers with long and interesting histories. The Times. 25 January 2007. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Max Davidson. State vs independent schools: Sherborne, Dorset. The Telegraph. 30 June 2009. Dostupné online. (anglicky)
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- MEVES, Augustus. The Dauphin – Louis XVII, King of France. His Deliverance from the Tower of the Temple at Paris, Adoption, and Subsequent Career in England. Dedicated to the French Nation and European Powers. Londýn: R. Bentley and son, 1876; reedice 2009. ISBN 978-1-17-610784-7. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Dieu et mon droit na Wikimedia Commons