Хорватія в Першій світовій війні
Хорватія під час Першої світової війни — частина хорватської історії, що охоплює період Першої світової війни (1914-1918). На початку війни в 1914 році Хорватія входила до складу Австро-Угорської імперії. Її територію було адміністративно розділено між австрійською та угорською частинами імперії: Меджимур'є і Бараня були в угорській частині (Транслейтанія), Королівство Хорватії і Славонії було окремою напівавтономною одиницею, формально перебуваючи під юрисдикцією Угорського королівства, Далмація і Істрія були в австрійській частині (Цислейтанія), а місто Рієка, відоме як «Вільне місто Фіуме», мало напівавтономний статус.
Питання про злуку хорватських земель було наріжною проблемою, яку так і не вдалося розв'язати зі створенням дуалістичної монархії 1867 року. Багато політичних проблем упродовж балканських воєн призвели до стану неспокою, страйків і серії політичних убивств на початку війни. Хорватська політика зводилася або до бажання залишитися в Імперії і намагатися знайти найкращий розв'язок у її рамках, або до просування ідеї об'єднання з Королівством Сербія і Королівством Чорногорія у спільну південнослов'янську державу. Політична діяльність під час війни була вкрай обмежена повнотою влади, зосередженої в руках військових, а заклики до створення єдиної південнослов'янської держави прирівнювалися до державної зради.
Під час Першої світової війни хорвати в основному воювали на Сербському фронті, на Східному фронті проти Російської імперії та на Італійському фронті проти Королівства Італія, хоча невелика кількість хорватів також брала участь у боях на інших фронтах. Частина хорватів воювала на боці Антанти. Це були переважно хорватські добровольці з-за кордону (головним чином із США) та військовополонені або втікачі з австро-угорської армії. Протягом війни Хорватія зазнала великих людських та економічних втрат, що додатково посилив спалах «іспанки» наприкінці війни.[1] Хорватські військові втрати у війні, ймовірно, становили близько 190 000 осіб, хоча деякі джерела наводять дані про 137 000 загиблих військовиків і 109 000 жертв серед цивільного населення.
В умовах розпаду імперії, анархії і непевності наприкінці війни хорватський парламент оголосив 29 листопада 1918 року відокремлення від імперії і приєднання до Держави словенців, хорватів і сербів, яка 1 грудня 1918 об'єдналася із Сербією в Королівство сербів, хорватів і словенців.
Коли до Хорватії докотилася звістка про вбивство ерцгерцога Франца Фердинанда 28 червня 1914 року в Сараєві, у країні запанували неспокій і напруженість. Незабаром після цього в самому тільки Загребі було розкуплено більш ніж 50 000 примірників газет, при цьому продавці газет перебували під охороною поліції.[2] Увечері того самого дня, в який трапилося вбивство, хорвати провели поминальні ходи і сходини із зображенням убитого спадкоємця престолу та хорватськими прапорами в жалобному обрамленні. Члени Партії права були неабияк приголомшені загибеллю Франца Фердинанда, бо він у минулому висловлювався прихильно до хорватських інтересів.[3] Утім, деякі історики вважають малоймовірним, що Франц Фердинанд, ставши цісарем, коли-небудь би запровадив «тріалістичну монархію» з трьома рівноправними частинами: Австрією, Угорщиною та Хорватією, де остання включала би Словенію, Боснію і Герцеговину та Воєводину.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/Obznana_mobilizacije_1914.jpg/180px-Obznana_mobilizacije_1914.jpg)
Члени Партії права, скориставшись певною дрібною провокацією та атмосферою скорботи, провели антисербські демонстрації. Після того, як хтось пожбурив камінь по поминальній ході, вони погромили крамниці, де власниками були серби, а також кав'ярні та місця збору проюгославських політиків.[4][5] На депутатів парламенту з «Хорватсько-сербської коаліції» було вчинено фізичні напади.[6] Члени «Соціал-демократичної партії Хорватії та Славонії» виступили з протестом проти такого насильства.[7] Одночасно з великими антисербськими заворушеннями у Відні і Будапешті та серйозними інцидентами в Кондомініумі Боснії і Герцеговини з багатьма пораненими і вбитими у багатьох містах Хорватії трапилися сутички з орієнтованими на югославську ідею громадянами і об'єднаннями та сербськими об'єднаннями і клубами. Саме тоді було зруйновано будинок Сербського товариства ім. Душана Сильного у Дубровнику. Все це спричинив той факт, що вбивця Франца Фердинанда Гаврило Принцип був етнічним сербом.[8] Повідомлялося про заворушення у Задарі, Метковичі, Беловарі, Вировитиці і Конавле, де протестувальники палили сербський прапор. У Джакові і Славонському Броді заворушення набули такого розмаху, що потребували втручання армії.[7] Крім того, в місті Петріня було введено комендантську годину. У Вуковарі і Земуні поліції вдалося запобігти розростанню сутичок. Більшість сербів у Хорватії схвалили вбивство. Відзначалися випадки провокацій, таких як носіння портретів короля Петра, радість, образи та урочистості.[9][10] За святкування вбивства в Задарі було заарештовано 14 сербів.[11]
- ↑ Proleksis enciklopedija-Hrvati. Архів оригіналу за 22 жовтня 2020. Процитовано 20 квітня 2017.
- ↑ Agičić, p. 303
- ↑ The Economist-The Serbs and the Hapsburgs. Архів оригіналу за 18 березня 2018. Процитовано 9 липня 2017.
- ↑ Agičić, p. 305
- ↑ Karaula, p. 274
- ↑ Karaula, p. 268.-269
- ↑ а б Agičić, p. 306.
- ↑ Demonstracije u Dubrovniku, Ilustrovani list, no. 29, Year I, 18 July 1914, Zagreb
- ↑ Agičić, p. 309.-310
- ↑ Karaula, p. 276.-278
- ↑ Karaula, p. 277.
- Agičić, Damir: "Civil Croatia on the Eve of the First World War (The Echo of the Assassination and Ultimatum)" [Архівовано 20 жовтня 2017 у Wayback Machine.], Povijesni prilozi 14, p. 301-317
- Bilandžić, Dušan: "Hrvatska moderna povijest" [Архівовано 27 грудня 2016 у Wayback Machine.], Zagreb: Golden marketing. ISBN 953-6168-50-2
- Graljuk, Boris: "Bojišnice i grobišta hrvatskih vojnika na karpatskom ratištu u Prvom svjetskom ratu" [Архівовано 3 вересня 2014 у Wayback Machine.], Riječi, časopis za književnost, kulturu i znanost MH Sisak, 1-3/2013, p. 4-32
- Karaula, Željko: "Sarajevski atentat – reakcije Hrvata i Srba u Kraljevini Hrvatskoj, Slavoniji i Dalmaciji" [Архівовано 1 липня 2020 у Wayback Machine.], Radovi Zavoda za hrvatsku povijest 43 (1): p. 255-291.
- Krizman, Bogdan: Hrvatska u Prvom svjetskom ratu – Hrvatsko-srpski politički odnosi, Globus, Zagreb. ISBN 86-343-0243-1
- Macan, Trpimir: "Povijest hrvatskog naroda" [Архівовано 29 грудня 2016 у Wayback Machine.], Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb: Školska knjiga. ISBN 86-401-0058-6