Теммі Дакворт
Теммі Дакворт | |
---|---|
англ. Tammy Duckworth | |
![]() | |
Нині на посаді | |
Народився | 12 березня 1968[1] (56 років) Бангкок, Таїланд[2] |
Відомий як | політична діячка, пілотеса гелікоптера, нехудожня письменниця |
Місце роботи | Принстонський університет |
Країна | США |
Alma mater | Гавайський університет в Маноа, Elliott School of International Affairsd[3], Гавайський університет[3], Університет Північного Іллінойсуd[3], Capella Universityd, President William McKinley High Schoold (1985)[3], International School Bangkokd, Singapore American Schoold і Jakarta Intercultural Schoold |
Політична партія | Демократична партія США |
Нагороди | |
Підпис | ![]() |
duckworth.senate.gov | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Теммі Дакворт (нар. 12 березня 1968) — американська політична діячка і колишній підполковник армії США, що нині є сенаторкою США від штату Іллінойс з 2017 року. Член Демократичної партії, вона представляла 8 округ Іллінойсу в Палаті представників Сполучених Штатів з 2013 по 2017 рік.
Дакворт здобула освіту в Гавайському університеті та Школі міжнародних відносин Елліотта в Університеті Джорджа Вашингтона. Ветерана війни в Іраку, вона служила пілоткою вертольотів армії США. У 2004 році, після того, як її вертоліт було підбито Іракськими повстанцями з ручного протитанкового гранатомета, вона зазнала важких бойових поранень, через що вона втратила обидві ноги та певну рухливість у правій руці. Вона була першою жінкою, що зазнала подвійної ампутації внаслідок участи у воєнних діях.[4] Попри тяжкі травми, вона домоглася того, що їй, як виняток, було надано медичний дозвіл продовжувати службу в Національній гвардії штату Іллінойс до виходу на пенсію в 2014 році.
Дакворт обіймала посаду директора Департаменту у справах ветеранів штату Іллінойс з 2006 по 2009 рік і помічником секретаря з питань державних та міжурядових справ у Департаменті у справах ветеранів США з 2009 по 2011 рік. Вона подала у відставку, щоб балотуватися в Палату представників США в 2012 році, і перемогла Джо Уолша . Дакворт було обрано до Сенату США в 2016 році, де вона перемогла чинного сенатора від Республіканців Марка Кірка.[5] Вона — перша тайка, обрана до Конгресу США, перша людина, народжена в Таїланді, обрана до Конгресу США, перша жінка з інвалідністю, обрана до Конгресу США, перша жінка з подвійною ампутацією обрана до Сенату США і перша сенаторка, яка народила, перебуваючи на посаді. Дакворт — друга азійська американка обрана до Сенату США після Мезі Хіроно і перед Камалою Гарріс.
Теммі Дакворт народилася в Бангкоку, Таїланд, донька Франкліна Дакворта і Ламай Сомпорнпаірін. Її батько, який загинув у 2005 році,[6] був ветераном армії США та морської піхоти США[7][8] який простежив американські корені своєї сім'ї до Війни за незалежність США.[9] Її мати — тайська китаянка[10] та родом з Чіангмая.[11] Через роботу батька в Організації Об'єднаних Націй і в міжнародних програмах з питань біженців, житла та розвитку [12] сім'я переїзджала з місця на місце в Південно-Східній Азії. Дакворт, окрім англійської, вільно володіє тайською та індонезійською мовами.[13]
Дакворт відвідувала сингапурську американську школу і впродовж кількох місяців старшого курсу навчався в Міжнародній школі Бангкоку і 1985 року вступила до Джакартської міжкультурної школи[14][15] (тоді відомої як Джакартська міжнародна школа). Сім'я оселилася на Гаваях, коли їй було шістнадцять. Її батько певний час був безробітним, а родина покладалася на громадську допомогу.[12] Вона закінчила з відзнакою середню школу Мак-Кінлі в Гонолулу, Гаваї 1985 року, пропустивши дев'ятий клас. У 1989 році вона закінчила Гавайський університет і отримала ступінь бакалавра з політології, а згодом отримала ступінь магістра з міжнародних відносин в Школі міжнародних відносин університету Джорджа Вашингтона Елліотта.[16] Вона розпочала навчання в аспірантурі університету Північного Іллінойсу, яку перервала її військова служба. У березні 2015 року вона здобула ступінь доктора філософії з соціальних служб в Університеті Капелла.[17]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/Tammy_Duckworth_stands_by_her_UH-60_Blackhawk_helicopter_%28001130-A-FI215-212%29.jpg/220px-Tammy_Duckworth_stands_by_her_UH-60_Blackhawk_helicopter_%28001130-A-FI215-212%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b3/Barack_Obama%2C_Daniel_Akaka%2C_and_Tammy_Duckworth.jpg/220px-Barack_Obama%2C_Daniel_Akaka%2C_and_Tammy_Duckworth.jpg)
Слідом за її батьком, який служив під час Другої світової війни та війні у В'єтнамі,[8] та пращурів, які у складі Армії США брали участь у кожному з великих конфліктів з часів Війни за незалежність США,[9] Дакворт приєдналася до навчального корпусу офіцерів запасу[18] у 1990 році як вимускниця університету Джорджа Вашингтона.[19][20] У 1992 році вона стала офіцером у Резерві Армії США і вирішила літати на вертольотах оскільки це була одна з небагатьох бойових посад, відкритих для жінок на той час. Як член Резерву Армії США вона пішла до льотної школи, згодом перейшла до Національної гвардії армії США та в 1996 році вступила до Національної гвардії штату Іллінойс. Дакворт також працювала керівником персоналу в офісі Ротарі Інтернешнл в Еванстоні, штат Іллінойс[21][22] і був координатором Центру досліджень сестринської справи в університеті Північного Іллінойсу.[23]
Дакворт працювала над дисертацією доктора філософії з політології в університеті Північного Іллінойсу, з науковими інтересами в галузі політичної економії та громадського здоров'я в Південно-Східній Азії, коли вона була переведена в Ірак в 2004 році.[21] Вона втратила праву ногу біля стегна і ліву ногу нижче коліна [24] від травм, отриманих 12 листопада 2004 року, коли вертоліт UH-60 Black Hawk, який вона спільно пілотувала, був підбитий з гранатомета Іракськими повстанцями.[25] Вона була першою американкою з подвійною ампутацією внаслідок війни в Іраку.[4] Вибух сильно зламав її праву руку і вирвав з неї тканини, що потребувало серйозних операцій для її відновлення.[7] Дакворт отримала медаль Пурпурове Серце 3 грудня і 21 грудня їй було надано звання майорки в медичному центрі армії Уолтера Ріда, де їй було вручено Повітряну медаль та Похвальну медаль. Вона звільнилася з Національної гвардії штату Іллінойс в жовтні 2014 року у званні підполковниці.[26]
У 2011 році організація Доньки Американської революції спорудила статую з подобою Темі Дакворт та Молі Пітчер у Маунт-Верноні, штат Іллінойс.[7] Статуя була присвячена ветеранам-жінкам.[27]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c4/Tammy_Duckworth_DNC_2008.jpg/220px-Tammy_Duckworth_DNC_2008.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/Duckworth_swearing_in_May_2009.jpg/220px-Duckworth_swearing_in_May_2009.jpg)
21 листопада 2006 року, через кілька тижнів після поразки у своїй перших виборах до Конгресу США губернатором Ілінойсу Родом Благоєвичем Дакворт було призначено директором департаменту у справах ветеранів Іллінойсу.[28][29] Вона обіймала цю посаду до 8 лютого 2009 року. Будучи директором, їй приписували програму допомоги ветеранам з посттравматичним стресовим розладом (ПТСР) та ветеранам із травмами мозку.[30]
17 вересня 2008 року Дакворт взяла участь в агітаційному заході за Дена Сілза, кандидата від демократів у 10-му окрузі штату Іллінойс . Вона використовувала час відпустки, але порушила закон штату Іллінойс, поїхавши на подію у фургоні, що належить штату, який був обладнаний для людини з фізичними вадами. Вона визнала помилку і відшкодувала штату гроші за користування фургоном.[31]
У 2009 році двоє співробітників Департаменту у справах ветеранів штату Іллінойс в будинку для ветеранів Анни в окрузі Юніон подали позов проти Дакворт.[32] У позові стверджувалося, що вона неправомірно звільнила одного працівника, погрожувала та залякала іншого за подання повідомлень про зловживання та неправомірне поводження ветеранів, коли вона очолювала департамент у справах ветеранів штату Іллінойс.[33] Штат Ілінойс заявив, що залагодив справу у червні 2016 року на суму 26 000 доларів США.[34]
3 лютого 2009 року Дакворт був призначено помічницею секретаря з питань державних та міжурядових справ Міністерства у справах ветеранів США.[35] 22 квітня її призначення затвердив Сенат Сполучених Штатів.[36] Дакворт подала у відставку з цієї посади у червні 2011 року, щоб балотуватися до Палати представників США у 8-му конгресовому окрузі штату Іллінойс.[37]
Дакворт виступила на національних конвенціях демократичної партії США у 2008, 2012 та 2016 років.[38][39][40]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/Tammy_Duckworth%2C_official_portrait%2C_113th_Congress.jpg/220px-Tammy_Duckworth%2C_official_portrait%2C_113th_Congress.jpg)
У липні 2011 року Дакворт розпочала свою кампанію з участі у виборах 2012 року в 8му конгресовому окрузі Іллінойсу. Вона перемогла колишнього заступника скарбника штату Іллінойс Раджа Кришнамоорті на праймаріз Демократів 20 березня 2012 року, потім на основних виборах зіткнулася з чинним членом Конгресі від цього округу республіканцем Джо Уолшем.[41]
6 листопада 2012 року Дакворт перемогла Уолша отримавши 55% проти 45%,[42] і стала першою азійською американкою з Іллінойсу в Конгресі,[43] першою жінкою з інвалідністю, обраною до Конгресу,[44] та першим членом Конгресу, народжених в Таїланді.[45]
На загальних виборах 2014 року Дакворт протистояла республіканцю Ларрі Кайфешу, офіцеру морської піхоти США, який нещодавно залишив службу у званні полковника.[46] Дакворт перемогла Кайфеша здобувши 56% голосів.[47]
Дакворт вступила на посаду 3 січня 2013 року.[48]
3 квітня 2013 року Дакворт публічно повернула 8,4% (1218 доларів) своєї зарплати як конгресменки за цей місяць Міністерству фінансів США у знак солідарності з державними службовцями, що потрапили під скорочення штатів.[49]
30 березня 2015 року Дакворт заявила, що вона змагатиметься з чинним сенатором США Марком Кірком від штату Іллінойс на виборах 2016.[50] На праймаріз Демократів 15 березня 2016 року Дакворт перемогла своїх побратимів-демократів Андреа Зоппа та Наполеона Харріса[51]
Під час теледебатів 27 жовтня 2016 року Дакворт розповіла про минулу службу своїх пращурів у Армії США. Кірк відповів: «Я забув, що ваші батьки переїхали з Таїланду, щоб служити Джорджу Вашингтону». Цей коментар призвів до того, що Кампанія за прав людини відкликала свою підтримку Кірка і натомість підтримала Дакворт, заявляючи, що його коментарі є «глибоко образливими та расистськими».[52][53]
8 листопада Дакворт перемогла Кірка отримавши 54% проти його 40% і стала сенаторкою.[54] Дакворт і Камала Гарріс, яку також було обрано в 2016 році, є другою і третьою сенаторками азійського походження після Мазі Хіроно, яку обрали в 2012 році.[5]
За даними Центру ефективної законотворчості (CEL), що є спільне партнерством школи лідерства та публічної політики Університету Вірджинії Франка Баттена та Університетом Вандербільта[55] «Оцінка законодавчої ефективності "(LES) Теммі Дакворт» перевищує очікування як для сенатора на першому терміні сенаторства для 115-го скликання Конгресу (2017–2018 рр.) і була ця оцінка 11-тою серед усіх 48 сенаторів від Демократичної партії США.[56]
У 115-му скликанні конгресу Дакворт відзначилася тим, що протягнула Закон про американських інвалідів.[57] Організація допомоги ветеранам та організація паралізованих ветеранів Америки визнали лідерство Дакворт в законодавчому захисті американців з обмеженими можливостями.[58]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0c/Tammy_Duckworth_wheelchair.jpg/220px-Tammy_Duckworth_wheelchair.jpg)
Під час своєї невдалої кампанії в Конгресі у 2006 році Дакворт закликала Конгрес перевірити оцінені у 437 мільярдів доларів, витрати на військову та зовнішню допомогу за кордоном починаючи з 11 вересня 2001 року.[59]
30 вересня 2006 року Дакворт подала відповідь Демократичної партії на щотижневе радіозвернення президента Джорджа Буша. У ній вона критично ставилася щодо стратегії Буша у війні в Іраку.[60]
У травні 2019 року Дакворт була однією з підтримувачів Закону про Південнокитайське море та Східнокитайського моря,[61] двопартійного законопроєкту, який був поданий Марко Рубіо та Беном Карденом, який мав на меті протистояти експансії Китаю у спірних зонах Південнокитайського моря.[62]
У січні 2022 проголосувала проти проєкту санкцій для Північного потоку-2 як засобу запобігання російському вторгненню в Україну[63].
Національна стрілецька асоціація оцінила Дакворт як таку, що підтримувала обмеження для власників вогнепальної зброї.[64] Дакворт, яка сама є власницею зброї, наголошувала, що стрілянина в Чикаго мала найбільший вплив на підтримку нею контролю над зброєю.
Дакворт підтримує права на аборти[65][66] та Реформу охорони здоров'я та захисту пацієнтів у США.[67]
Дакворт підтримує всебічну імміграційну реформу з можливістю отримати громадянство нелегальним мігрантам у США. Вона закликала впустити 100 000 сирійських біженців до США.[67]
У серпні 2018 року Дакворт був однією із сімнадцяти сенаторів що підписали листа, ініційованого Камалою Гарріс до міністра внутрішніх справ США Кріштена Нільсена з вимогою, щоб адміністрація Трампа вжила негайних заходів у спробі возз’єднати 539 дітей-мігрантів зі своїми сім'ями, посилаючись на те, що кожен день бездіяльністі посилює «травму, яку ця адміністрація без потреби заподіяла дітям та їх сім'ям, які просять гуманітарної допомоги».[68]
Дакворт одружена з Браяном Боулсбі. У пари є дві дочки: Ебігейл, яка народилася в 2014 році,[69] та Мейл, 2018 року народження.[70] Народження Мейл зробило Дакворт першою американською сенаторкою, яка народила, перебуваючи на посаді.[71] Колишній сенатор Даніель Акака (демократ з Гаваїв) допоміг подружжю в називанні обох дочок; Акака помер 6 квітня 2018 року, за три дні до народження Мейл.[72] Незабаром після народження Мейл зміна правил сенату дозволила сенаторкам приводити дітей молодших одного року в сенат для грудного вигодовування.[73] На наступний день після зміни правил, Дакворт принесла Мейл з собою на голосування в сенаті і стала першим сенатором, який проголосував тримаючи дитину.[74]
Duckworth служила в Національній гвардії штату Ілінойс разом з її чоловіком, майором Брайаном Боулсбі, офіцером військ зв'язку і її побратимом по війні в Іраку. Обидва відтоді звільнилися із збройних сил.[75]
- ↑ McNamee G. L. Encyclopædia Britannica
- ↑ https://asia.nikkei.com/Politics/US-elections-2020/Asia-watches-as-Bangkok-born-Tammy-Duckworth-rises-in-US-politics
- ↑ а б в г Tammy Duckworth — GPO, 1903.
- ↑ а б O'Toole, Molly (14 травня 2012). Unseen: Trailblazing Military Women Forced To Fight For Recognition, Equal Treatment. The Huffington Post.
- ↑ а б House, Jennifer Bendery White (8 листопада 2016). Tammy Duckworth Takes Back Obama's Illinois Senate Seat For Democrats. The Huffington Post. Процитовано 9 листопада 2016.
- ↑ O'Connor, Phillip (21 червня 2005). Downed pilot finally hears uplifting words she awaited. STLtoday.com (англ.). Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ а б в Franklin G. Duckworth, Captain, United States Army. Arlington National Cemetery Website. 9 лютого 2009. Процитовано 26 січня 2018.
- ↑ а б O'Connor, Phillip (19 червня 2005). Pilot flew Black Hawks to serve her country - and please her father. STLtoday.com (англ.). Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ а б Kravitz, Derek. Yes, Tammy Duckworth's Family Has Served in the Military for Centuries. ProPublica. Процитовано 28 червня 2020.
- ↑ Adam Weinstein (September–October 2012). Nobody Puts Tammy Duckworth in a Corner. Mother Jones. Процитовано 4 січня 2012.
- ↑ O'Connor, Joseph; Nguyen, Son (24 серпня 2019). US Senator is a woman who speaks Thai - Tammy Duckworth visits Thailand to foster American ties. Thai Examiner (брит.). Процитовано 8 липня 2020.
- ↑ а б Chase, John (9 листопада 2016). Duckworth reaches pinnacle of Senate nearly 12 years to day after Iraq crash. Chicago Tribune. Процитовано 13 листопада 2016.
- ↑ Felsenthal, Carol (11 травня 2012). 'Nothing to Lose': Tammy Duckworth on Her Quest to Go to Congress. Chicago (англ.). Процитовано 6 квітня 2019.
- ↑ JIS Alumni. Jakarta Intercultural School. Процитовано 8 січня 2020.
- ↑ Mau Sekolah Gratis di JIS? Begini Caranya. SkyeGrid Media (індонез.). Архів оригіналу за 19 лютого 2020. Процитовано 8 січня 2020.
- ↑ Will Hoover (15 січня 2006). Duckworth working to win. The Honolulu Advertiser.
- ↑ Countdown to commencement. capella.edu. Архів оригіналу за 16 квітня 2015.
- ↑ Haskall, Bob (6 січня 2005). U.S. Army National Guard Maj. Tammy Duckworth: Illinois Guard officer faces adversity with courage, concern for troops. Defend America. U.S. Department of Defense. Архів оригіналу за 11 липня 2007. Процитовано 10 липня 2007.
- ↑ Irwin, James (12 травня 2014). University Honors Alumna Rep. Tammy Duckworth. GW Today. George Washington University. Архів оригіналу за 25 жовтня 2014. Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ Felder, Deborah G. (1 лютого 2020). The American Women's Almanac: 500 Years of Making History. Visible Ink Press. Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ а б Paulson, Amanda (22 лютого 2006). For veteran Tammy Duckworth, latest fight is for a House seat. Процитовано 28 жовтня 2016.
- ↑ Illinois lieutenant governor honors Rotary Centennial and RI employee. Rotary International. Архів оригіналу за 8 червня 2007. Процитовано 10 липня 2007.
- ↑ Davey, Monica (28 листопада 2008). The New Team: Tammy Duckworth. The New York Times. New York, NY.
- ↑ Sexton, Connie; Camire, Dennis (17 березня 2005). Can-do spirit rises from crash. Honolulu Advertiser. Архів оригіналу за 30 червня 2013. Процитовано 22 серпня 2012.
- ↑ Shane, Leo, III (14 червня 2005). The pedals were gone, and so were my legs. Stars and Stripes.
- ↑ Duckworth Retires. Public Affairs Office, Illinois National Guard. Архів оригіналу за 20 жовтня 2014. Процитовано 15 жовтня 2014.
- ↑ Mount Vernon Statue Honors Women Vets, Maj. Tammy Duckworth. www.facebook.com. Процитовано 12 листопада 2016.
- ↑ Director L. Tammy Duckworth: Committed to Serving Country and Community. Illinois Department of Veterans' Affairs. Архів оригіналу за 27 жовтня 2008. Процитовано 12 листопада 2008.
- ↑ Sweet, Lynn (21 листопада 2006). Gov picks Duckworth for Veterans Affairs. Chicago Sun-Times.
- ↑ Abramson, Mark (20 жовтня 2008). Veterans' advocate promotes PTSD site. Stars and Stripes.
- ↑ Kuczka, Susan (18 вересня 2008). Official admits error using state van; Tammy Duckworth took time off from job as state Veterans Affairs director to attend a campaign event but ran into controversy. Chicago Tribune. с. 1.
- ↑ Employee lawsuit pops up in Walsh-Duckworth race. Chicago Tribune. Процитовано 20 липня 2015.
- ↑ Kurt Erickson. Duckworth whistleblower trial date set. The Quad-City Times. Процитовано 20 липня 2015.
- ↑ Pearson, Rick (24 червня 2016). Workplace lawsuit against Tammy Duckworth settled. Chicago Tribune. Процитовано 28 червня 2016.
- ↑ Duckworth Tapped for VA Assistant Secretary (Пресреліз). United States Department of Veterans Affairs. Архів оригіналу за 8 квітня 2009. Процитовано 14 липня 2020.
- ↑ Senate Confirms Duckworth's Federal Nomination. Associated Press. 23 квітня 2009. Процитовано 4 січня 2012.
- ↑ Tammy Duckworth Resigns At VA, Illinois Congressional Run Could Be In The Cards. The Huffington Post. 14 червня 2011. Процитовано 5 лютого 2016.
- ↑ Conventions 2008 – the Democrats. The Washington Post. Процитовано 26 серпня 2008.
- ↑ Burns, Alexander (21 серпня 2012). Ledbetter, Baldwin, Longoria to address Dem convention. Politico. Процитовано 22 серпня 2012.
- ↑ Pearson, Rick (4 вересня 2012). Duckworth touts Obama record at DNC convention. articles.chicagotribune.com. Процитовано 12 листопада 2014.
- ↑ Sneed, Michael (6 липня 2011). Tammy Duckworth running for Congress again, in redrawn 8th. Chicago Sun Times. Архів оригіналу за 18 листопада 2012. Процитовано 9 липня 2011.
- ↑ Duckworth Defeats Rep. Walsh In 8th Congressional. CBS Chicago. November 2012. Архів оригіналу за 9 листопада 2020. Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ Duaa Eldeib (10 листопада 2012). Duckworth the first Asian-American from Illinois in Congress. Chicago Tribune. Процитовано 4 січня 2013.
- ↑ Tammy Duckworth: The mother making history in the US Senate. BBC News. 27 січня 2018. Архів оригіналу за 19 березня 2020. Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ Swenson, Kyle (27 січня 2018). Tammy Duckworth will be the Senate’s first new mom, but she already has a record of blazing trails. Архів оригіналу за 24 січня 2018. Процитовано 7 липня 2020.
- ↑ Hinz, Greg (4 листопада 2013). Marine veteran to take on U.S. Rep. Duckworth. Crain's Chicago Business. Процитовано 24 січня 2015.
- ↑ Illinois General Election 2014. Illinois State Board of Elections. 4 листопада 2014. Архів оригіналу за 15 грудня 2014. Процитовано 24 лютого 2015.
- ↑ Santostefano, Melanie (5 січня 2013). Tammy Duckworth Sworn in to Congress. Palatine Patch. Процитовано 5 лютого 2016.
- ↑ Kiene, Chelsea (4 квітня 2013). Tammy Duckworth Returns Portion Of Salary In Sequestration Solidarity. The Huffington Post. Процитовано 5 лютого 2016.
- ↑ Gallardo, Michelle (30 березня 2015). Tammy Duckworth Running Against Mark Kirk for US Senate. Chicago ABC 7 Eyewitness News. Процитовано 30 березня 2015.
- ↑ Jordan, Karen (16 березня 2016). Duckworth, Kirk win Illinois US Senate Primaries. Chicago ABC 7 Eyewitness News. Процитовано 17 березня 2016.
- ↑ Morin, Rebecca (29 жовтня 2016). Human Rights Campaign revokes Mark Kirk endorsement. Politico. Процитовано 30 жовтня 2016.
- ↑ HRC Revokes Endorsement Following Racist Comments of Senator Mark Kirk. Human Rights Campaign. 29 жовтня 2016. Архів оригіналу за 2 лютого 2017. Процитовано 30 жовтня 2016.
- ↑ Pearson, Rick (9 листопада 2016). Duckworth claims victory over Kirk in U.S. Senate race. chicagotribune.com. Процитовано 9 листопада 2016.
- ↑ The Center for Effective Lawmaking. University of Virginia & Vanderbilt University. Процитовано 3 травня 2020.
- ↑ Highlights from the New 115th Congress Legislative Effectiveness Scores. The Center for Effective Lawmaking. 27 лютого 2019. Процитовано 3 травня 2020.
Finally, we note those new freshmen lawmakers who are off to a promising start in their first two years, scoring in our “Exceeds Expectations” category in their first term in office. Research suggests that performance in a lawmaker’s freshman term is highly correlated with subsequent lawmaking effectiveness, as well as with their overall career trajectory.
Among them are two Senators (out of the eleven Senators in their freshman class), John Kennedy of Louisiana and Tammy Duckworth of Illinois. Kennedy sponsored 26 bills, including four that passed the Senate and eventually became law, on issues ranging from national flood insurance and small business disaster loans to mandatory disclosure of corrupt practices among lobbyists. Duckworth shepherded three of her 45 proposed bills into law, including the Veterans Small Business Enhancement Act of 2018. - ↑ Powell, Robyn (3 квітня 2018). Sen. Tammy Duckworth Saves the Americans With Disabilities Act—For Now. Rewire.News. Процитовано 12 липня 2020.
- ↑ PVA announces Senator Duckworth as recipient of 2019 Gordon Mansfield Congressional Leadership Award. Paralyzed Veterans of America. 17 вересня 2019. Процитовано 12 липня 2020.
Thanks to Senator Duckworth’s outstanding leadership, harmful changes to the ADA were stopped in 2018. She also supported improvements to air travel for people with disabilities through her sponsorship of the Air Carrier Access Amendments Act (S. 669) and the requirement under the FAA Reauthorization Act of 2018 to ensure wheelchair damage reporting from airlines.
We’re proud to honor Senator Duckworth with the Gordon H. Mansfield Congressional Leadership Award during our 2019 PVA Gala. The PVA Gala is our night to celebrate victories that have improved quality of life for all veterans and people living with disabilities – and the extraordinary leaders who made it happen. Senator Duckworth represents everything this event is about. - ↑ Pat Corcoran (17 серпня 2006). Duckworth calls for investigation of foreign spending since 9/11. Northbrook Star. Архів оригіналу за 21 серпня 2006.
- ↑ Biemer, John (1 жовтня 2006). Duckworth: Bush has slogans, not strategies on Iraq. Chicago Tribune. Процитовано 9 травня 2016.
- ↑ Mr. Rubio (for himself, Mr. Cardin, Mr. Cotton, Mr. Kaine, Mr. Young, Mr. Blumenthal, Mr. Hawley, Mrs. Gillibrand, Mr. Scott of Florida, Mr. Manchin, Mrs. Blackburn, Ms. Duckworth, Mr. Cornyn, Mr. Jones, and Mr. Romney) (23 травня 2019). Text - S.1634 - 116th Congress (2019-2020): South China Sea and East China Sea Sanctions Act of 2019 - Congress.gov - Library of Congress. Congress.gov. 116th United States Congress. Архів оригіналу за 24 квітня 2020. Процитовано 28 червня 2020.
A BILL To impose sanctions with respect to the People's Republic of China in relation to activities in the South China Sea and the East China Sea, and for other purposes.
- ↑ Ghosh, Nirmal (24 травня 2019). US Bill reintroduced to deter China in South China, East China seas. The Straits Times.
- ↑ U.S. Senate: U.S. Senate Roll Call Votes 117th Congress - 2nd Session. www.senate.gov. Процитовано 23 січня 2022.
- ↑ Tammy Duckworth on Gun Control. On The Issues. Процитовано 4 жовтня 2017.
- ↑ Slevin, Peter (19 лютого 2006). After War Injury, an Iraq Vet Takes on Politics. The Washington Post. Процитовано 20 липня 2015.
- ↑ Pathe, Simone (25 серпня 2015). Another Democrat Gets in Race to Replace Duckworth. Roll Call. Процитовано 9 травня 2016.
- ↑ а б Skiba, Katherine (3 березня 2016). Duckworth's rebound paved by help from Democrats in high places. Chicago Tribune. Процитовано 9 травня 2016.
- ↑ Weixel, Nathaniel (15 серпня 2018). Senate Dems demand immediate reunification of remaining separated children. The Hill.
- ↑ Skiba, Katherine (20 листопада 2014). Rep. Tammy Duckworth gives birth to daughter. Chicago Tribune. Процитовано 9 травня 2016.
- ↑ Anapol, Avery (9 квітня 2018). Duckworth gives birth to baby girl. TheHill (англ.). Процитовано 9 квітня 2018.
- ↑ Stevens, Heidi (24 січня 2018). Tammy Duckworth expecting 2nd child; will be 1st sitting senator to give birth. chicagotribune.com (амер.). Процитовано 23 січня 2018.
- ↑ Stack, Liam (9 квітня 2018). Tammy Duckworth Becomes First U.S. Senator to Give Birth While in Office. The New York Times. Процитовано 10 квітня 2018.
- ↑ Serfaty, Sunlen. Duckworth proposes rule allowing babies on Senate floor. CNN.
- ↑ Viebeck, Elise (20 квітня 2018). A duckling onesie and a blazer: The Senate floor sees its first baby, but many traditions stand. The Washington Post. Процитовано 20 квітня 2018.
- ↑ Brown, Mark (14 лютого 2007). Duckworth's husband Iraq-bound. Chicago Sun-Times. Архів оригіналу за 24 лютого 2007. Процитовано 27 березня 2007.
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Теммі Дакворт
- Публікації на C-SPAN
- Народились 12 березня
- Народились 1968
- Уродженці Бангкока
- Науковці Принстонського університету
- Випускники Гавайського університету
- Демократи США
- Кавалери Пурпурового серця (США)
- Нагороджені Похвальною медаллю Армії
- Нагороджені медаллю ВПС (США)
- Сенатори від штату Іллінойс
- Персоналії:Бангкок
- Члени Палати представників від штату Іллінойс
- Американці тайського походження
- Військовики США
- Жінки-політики США
- Політики США XXI століття
- Таїландські емігранти до США