Цигани
Цигани | |
---|---|
Цигани | |
Кількість | За різними оцінками від 5 до 11 млн у світі[1][2], від 10 до 12 млн в Європі[3]. |
Ареал |
|
Близькі до | Доми, боша, інші індоарійські народи |
Мова | Циганська мова, мова в залежності від місцевості |
Релігія | Християни (православні, католики, протестанти), мусульмани, індуїсти[50] |
Цига́ни (в офіційних документах та в пресі також вживається термін ро́ми[51][52][53]) — назва групи народів індоарійської етнічної групи[54], що проживає у багатьох країнах світу — в Європі, Близькому та Середньому Сході, Північній Африці та в країнах обох Америк (переважно в Латинській).
Ромська мова належить до індійської групи індоєвропейських мов. Однак слід зазначити, що багато представників ромської національної меншини говорять не лише циганською, а й послуговуються місцевими мовами або ж їхніми діалектами.
Український етнонім «цигани» походить від давньогрецького ἀτσίγγανοι (atsinganoi, лат. adsincani) або ἀθίγγανοι (athinganoi[en]) — назви однієї з візантійських єретичних сект[55][56][57][58][59][60] (буквально «недоторка́нні»), з якою з часом почали його ототожнювати. У письмових візантійських джерелах як етнонім він вперше згадується у ХІІІ столітті. Саме від цього кореня пішла ціла група схожих екзоетнонімів у слов'янських та германських мовах: білоруський цыганы, болгарський цигани, боснійський cigani, словацький cigáni, хорватський cigani, чеський cikáni, македонський цигани, пол. cyganie, рос. цыгане, сербський цигани, словенський cigáni, нідерландський zigeuners, нім. Zigeuner.
За однією з теорій самоназва «рома́» походить від грец. ρωμαίοι, «ромеі» — «ромеї», «піддані Римської (Візантійської) імперії». Саме біженцями з Візантії, землі якої в цей час захоплювали турки, були (і представлялися) перші цигани, що з'явилися у Західній Європі у XV сторіччі[61][62].
Схожу етимологію мають й інші назви циганів/ромів, що походять від етнохороніму «єгиптяни» (англ. gypsies від англ. egyptians, ісп. gitanos від ісп. egiptanos, фр. gitans, угор. fáraók népe — дослівно «фараонове плем'я»), — адже частина циган називала себе християнськими біженцями з Єгипту або «малого Єгипту», під яким за деякими версіями розумівся Пелопоннес.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Movimiento_gitano.jpg/200px-Movimiento_gitano.jpg)
Час виходу з Індії різні дослідники називають періоди від V-VII до X-XII століть. Після виходу з Індії цигани спершу осіли в Західній Азії і жили переважно у східній частині Візантійської імперії та закавказьких провінціях Ірану. Про це свідчать лінгвістичні дані — в циганській мові є цілий пласт запозичень з перської, грецької та вірменської мов. І навпаки, відсутні запозичення з арабської, що беззаперечно спростовує колись популярну «єгипетську» теорію походження. У XIII-XVIII століттях розселилися по Європі. З XVI-XVII століття з'являються в країнах Південної Америки. Після вимирання більшості індіанців від хвороб уряди Іспанії та Португалії використовували різні способи залюднення своїх величезних колоній в Америці — зокрема, й примусове переселення циган.[джерело?]
У Європі появу циган вперше зафіксовано у хроніці угорського короля Андраша ІІ (1219). У Словаччині їхня поява відображена у хроніці Далиміла 1242 року. Але це були невеличкі групи циган. Масова їхня поява у Богемському королівстві відома з 1399 року, коли з Ерцгерцогства Австрія прибули сікапу černy. В Угорському королівстві цигани масово з'явилися близько 1417 року, коли імператор Сигізмунд погодився видати їм охоронні грамоти. Вони прибули до Вестфалії, ганзейських міст, Швейцарії. 1419 року цигани перейшли кордони сучасної Франції, а у серпні 1427 року вперше з'явилися біля брам Парижа, який перебував тоді в руках англійців. Їхній табір у Шатель-Сен-Дені протягом трьох тижнів приваблював цілі юрби допитливих.
Перші згадки про циган у португальських джерелах належать до XVI ст. Майже тоді ж вони з'явилися в Шотландському та Англійському королівствах. Можливо, там вони привертали менше уваги, ніж на своїх попередніх стоянках, бо на Британських островах споконвіку жили кочівники «тінкери», спосіб життя яких багато в чому нагадував циганський.
Одним з найважливіших явищ циганської історії було розселення румунських циган келдерарів[en], нащадки яких зараз становлять приблизно половину всіх циган світу[джерело не вказане 1319 днів]. З пізнього середньовіччя Румунія була чи не головною «циганською» країною світу і мала значне циганське населення. Усупереч міфологічним уявленням про «вільний» народ, цигани в Румунії перебували в рабстві[джерело не вказане 1319 днів], яке було оформлене навіть юридично[джерело не вказане 1319 днів]. І хоч частина з них тікала (саме від таких утікачів походить найбільша українізована частина циган-сервів[джерело не вказане 1319 днів]; отримали назву від лат. servus, раб), але масова міграція румунських циган розпочалася лише після скасування рабства в 60-ті роки 19 століття. Цей процес розселення отримав назву «велике нашестя кердерарів». Саме тоді вони розселилися як у країнах, де вже існували циганські меншини, так і в тих, де циган до тих часів не було чи майже не було.
Під час Другої світової війни нацисти почали геноцид ромів (Пораймос). Ромів позначали на знищення та засуджували до примусових робіт і ув'язнення в концентраційних таборах. Їх також вбивали, зокрема, айнзацгрупами (воєнізованими ескадронами смерті) на Східному фронті. Загальна кількість жертв становить від 220 тис. до 1,5 млн осіб[63].
Роми також зазнавали переслідувань у нацистських маріонеткових державах. У Незалежній Державі Хорватія усташі вбили майже все 25-тисячне ромське населення. Система концентраційних таборів Ясеноваць, керована міліцією усташів і хорватською політичною поліцією, відповідальна за смерть від 15 000 до 20 000 ромів.
У Чехословаччині їх називали «соціально деградованим прошарком», а ромських жінок стерилізували в межах державної політики скорочення населення. Ця політика впроваджувалася за допомогою великих фінансових стимулів, погроз відмовити у майбутніх соціальних виплатах, за допомогою дезінформації або після введення наркотиків.[джерело?]
Офіційний запит Чехії, який завершився звітом (грудень 2005), зробив висновок, що комуністична влада застосовувала політику асиміляції до ромів, яка «включала зусилля соціальних служб контролювати рівень народжуваності в ромській громаді. Існує сексуальна стерилізація, яка проводиться в Чехії або з неналежної мотивації, або незаконно», — сказав Чеський громадський захисник прав, рекомендуючи державну компенсацію жінкам, які постраждали в період між 1973 і 1991 роками. Нові випадки були виявлені до 2004 року в Чехії та Словаччині. У Німеччині, Норвегії, Швеції та Швейцарії же також були випадки примусової стерилізації меншин та інших груп.[джерело?]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/10/Flag_of_the_Romani_people.svg/200px-Flag_of_the_Romani_people.svg.png)
8 квітня 1971 року в Лондоні відбувся установчий з'їзд Міжнародного союзу ромів, в якому взяли участь представники 30 країн (відтоді 8 квітня відзначають як Міжнародний день ромів).
Національний прапор ромів: верхня частина — синя (символізує небо), нижня — зелена (символізує траву), посередині — червоне колесо (символ вічної дороги).
У лютому 2016 року Міжнародна конференція ромів за участю міністра закордонних справ Індії звернулася до уряду історичної прабатьківщини з рекомендацією вважати громади циган у тридцятьох країнах частинами індійської діаспори[64].
Кількість циган у світі припускають в межах 2-8 млн. Майже всі вони двомовні: знають свою мову і тієї країни, де оселилися.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2d/Gipsy_Fortune_Teller_by_Taras_Shevchenko.jpg/220px-Gipsy_Fortune_Teller_by_Taras_Shevchenko.jpg)
Вперше в Україні з'явилися у XV—XVII ст. — спочатку в Бессарабії та в Криму.
Перша письмова згадка про циган в Україні — 1501 рік (в охоронній грамоті, виданій великим литовським князем Олександром циганському ватажкові Василю).
Традиційними заняттями циган були ремесла: ковальство, столярство, лоткарство, конярство і мандрівна торгівля; інші джерела їхнього заробітку — музика, співи і танці, також ворожіння, жебракування тощо.
За релігією цигани на Наддніпрянщині були православні, в Галичині й на Закарпатті — греко-католики.
За переписом 1926 р. в УСРР жили 13 000 циган, з яких 2 500 у містах; у Криму їх було 1 300, на Північному Кавказі — 6 800. Усіх циган на українських етнічних землях (на 1926 р.) було близько 20 000.
За переписом 1970 р. в УРСР жили 30 100 циган (1959 — 28 000).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/Gipsy_children.png/220px-Gipsy_children.png)
Цигани розселені по всіх областях України, але найбільше їх на Закарпатті, у Криму і Південній Бессарабії. Майже половина з них живе по містах. Лише 40 % циган у містах вважають циганську мову рідною, у селах — 35 %; решта за рідну мову вважає українську, російську та румунську мови.
За радянських часів влада намагалася змусити всіх циган до осілого життя (постанова 1926 року і указ Президії Верховної Ради СРСР 1956 р.).
Нині багато циган працює в сільському господарстві і промисловості, але й далі багато хто з них тримається старих мандрівних традицій.
Цигани вирізняються своєрідним одягом, мають багатий фольклор, зокрема, у ділянці народної поезії (особливо казки), музики, танцю.
Циганські мотиви мали вплив на музику й літературу, зокрема, в Україні є вони в творчості Степана Руданського, Михайла Старицького, Миколи Гоголя, Івана Франка та ін., а також виступають персонажами народних пісень, вистав і фольклору загалом.
Левова частина циган в Євросоюзі опинилися там разом із його розширенням. Хвиля ж переселення циган з центральної і східної Європи в західному напрямку почалася з 2004 року та досягла свого апогею після приєднання Румунії до ЄС у 2007 році. Тамтешні цигани їдуть до Італії, яка є найближчою до Балкан країною зі старої європейської сім'ї. Восени 2007 року кількість таборів, що виросли довкола італійських міст, досягла вже 340. Міністерство внутрішніх справ Італії неодноразово висловлювало радикальні пропозиції щодо депортації циган, які не є громадянами, але частина політиків вважає це порушенням конституції Італії[65].
Упродовж 2005—2015 років у вісьмох країнах Центральної та Східної Європи тривав проєкт Декада ромської інтеграції.
Усупереч уявленням, більшість циган не кочують. Дійсно, цигани мають традицію кочівлі (бродяжництва), а їхні традиційні ремесла — ковальство, лудження посуду, торгівля кіньми, ворожіння — сприяли переїздам із місця на місце в пошуках клієнтів. Однак, насправді завжди більшість циган живуть осіло, а кочівники становлять лише меншу частину. Часто значно меншу. Навіть у Румунії XVIII—XIX століть, яку вважають еталоном циганського способу життя, кочувало дещо менше половини циган. Міф про кочових циган має два підґрунтя. По-перше, оскільки цигани становили й становлять лише невеличку частку населення, більшість людей ніколи не бачили циганських поселень, але майже всі бачили циган-бродяг. По-друге, дійсно є регіон, де вони виключно кочували і де досі саме так живе більшість із них — це Західна й частково Центральна Європа. У часи пізнього Середньовіччя в Німеччині, Франції та Англії було прийнято закони, що забороняли циганам оселятися на постійно та володіти нерухомістю, тож вести інший спосіб життя поза кочівлею цигани просто не могли. Саме тому в західноєвропейській традиції цигани є виключно кочівниками.
- ↑ Encyclopædia Britannica Online (англ.)
- ↑ Ethnologue: Languages of the World, Sixteenth edition. Dallas 2009. (англ.)
- ↑ EU demands action to tackle Roma poverty (англ.)
- ↑ The Marginalization of Shadow Minorities (Roma) and Its Impact on Opportunities. Books.google.com. с. 117. Процитовано 27 липня 2016.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Kayla Webley (13 жовтня 2010). 8599 2025316 00.html Hounded in Europe Roma in the U.S. Keep a Low Profile. Time. Процитовано 3 жовтня 2015.
Today estimates put the number of Roma in the U.S. at about one million.
[недоступне посилання з липня 2019] - ↑ Falta de políticas públicas para ciganos é desafio para o governo [Lack of public policy for Romani is a challenge for the administration] (Portuguese) . R7. 2011. Архів оригіналу за 11 січня 2012. Процитовано 22 січня 2012.
The Special Secretariat for the Promotion of Racial Equality estimates the number of "ciganos" (Romanis) in Brazil at 800 000 (2011). The 2010 IBGE Brazilian National Census encountered gypsy camps in 291 of Brazil's 5 565 municipalities.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п р с т Recent Migration of Roma in Europe A study by Mr. Claude Cahn and Professor Elspeth Guild (PDF) (вид. 2nd October 2010). Council of Europe Commissioner for Human Rights and OSCE High Commissioner on National Minorities. October 2010. с. 87—88. Процитовано 15 вересня 2017: Appendix 1 - Romani Population in Council of Europe Member States - Source: Council of Europe Roma and Travellers Division September 2010
- ↑ Türkiye'deki Kürtlerin sayısı! [The number of Kurds in Turkey!] (Turkish) . 6 червня 2008. Процитовано 2 січня 2016.
- ↑ Türkiye’deki Çingene nüfusu tam bilinmiyor. 2 hatta 5 milyon gibi rakamlar dolaşıyor Çingenelerin arasında. Hurriyet (тур.). TR. 8 травня 2005. Архів оригіналу за 7 жовтня 2009. Процитовано 2 січня 2016.
- ↑ Estimated by the Society for Threatened Peoples[en] [1]
- ↑ The Situation of Roma in Spain (PDF). Open Society Institute. 2002. Архів оригіналу (PDF) за 1 December 2007. Процитовано 15 вересня 2010.
The Spanish government estimates the number of Gitanos at a maximum of 650 000.
- ↑ Diagnóstico social de la comunidad gitana en España (PDF). Msc.es. Архів оригіналу (PDF) за 10 жовтня 2017. Процитовано 27 липня 2016.
- ↑ 2011 census data based on table 7 Population by ethnicity gives a total of 621 573 Roma in Romania. This figure is disputed by other sources because at the local level many Roma declare a different ethnicity (mostly Romanian but also Hungarian in Transylvania and Turkish in Dobruja). Many are not recorded at all since they do not have ID cards [2]. International sources give higher figures than the official census(UNDP's Regional Bureau for Europe [Архівовано 7 жовтня 2006 у Wayback Machine.] contentMDK:20333806~menuPK:615999~pagePK:64168445~piPK:64168309~theSitePK:615987 00.html World Bank International Association for Official Statistics [Архівовано 26 лютого 2008 у Wayback Machine.]).
- ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011 – Tab8. Populaţia stabilă după etnie – judeţe municipii oraşe comune (Romanian) . National Institute of Statistics (Romania). 5 липня 2013. Архів оригіналу (XLS) за 18 січня 2016. Процитовано 18 грудня 2013. However various organizations claim that there are 2 million Romanis in Romania. See [3]
- ↑ Situation of Roma in France at crisis proportions. EurActiv Network. 7 грудня 2005. Процитовано 21 жовтня 2015.
According to the report the settled Gypsy population in France is officially estimated at around 500 000 although other estimates say that the actual figure is much closer to 1.2 million.
- ↑ Gorce, Bernard (22 липня 2010). Roms gens du voyage deux réalités différentes. La Croix. Процитовано 21 жовтня 2016.
[MANUAL TRANS.] The ban prevents statistics on ethnicity to give a precise figure of French Roma but we often quote the number 350 000. For travellers the administration counted 160 000 circulation titles in 2006 issued to people aged 16 to 80 years. Among the travellers some have chosen to buy a family plot where they dock their caravans around a local section (authorized since the Besson Act of 1990).
- ↑ Население по местоживеене възраст и етническа група [Population by place of residence age and ethnic group]. Bulgarian National Statistical Institute (болг.). Архів оригіналу за 2 червня 2012. Процитовано 22 червня 2015. Self declared
- ↑ Roma Integration – 2014 Commission Assessment: Questions and Answers (Пресреліз). Brussels: European Commission. 4 квітня 2014. Процитовано 28 квітня 2016. EU and Council of Europe estimates
- ↑ Hungarian Central Statistical Office Census Data 2011. Retrieved 28 March 2013.
- ↑ Michael Kimmelman (6 лютого 2008). In Hungary Roma Get Art Show Not a Hug. The New York Times. Процитовано 7 грудня 2015.
- ↑ Greece NGO. Geek Helsinki Monitor. LV: Minelres.
- ↑ RME, Ethnologue
- ↑ National Composition of Population and Citizenship. RU: Perepis2002. Архів оригіналу (Excel) за 9 червня 2011. Процитовано 16 вересня 2010.
Census 2002 in Russia: 182 766 Roma
- ↑ Попис становништва домаћинстава и станова 2011. у Републици Србији: Национална припадност [Census of population households and apartments in 2011 in the Republic of Serbia: Ethnicity] (PDF) (серб.). State Statistical Service of the Republic of Serbia. 29 листопада 2012. с. 8. Архів оригіналу (PDF) за 8 липня 2018. Процитовано 17 липня 2017.
- ↑ Serbia: Country Profile 2011-2012 (PDF). European Roma Rights Centre. с. 7. Процитовано 17 липня 2017.
- ↑ Gypsy. Архів оригіналу за 15 травня 2017. Процитовано 25 вересня 2017.
- ↑ Giornata Internazionale dei rom e sinti: presentato il Rapporto Annuale 2014 (PDF) (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 3 лютого 2017. Процитовано 25 вересня 2017.
- ↑ Roma in Deutschland, Regionale Dynamik, Berlin-Institut für Bevölkerung und Entwicklung, архів оригіналу за 29 квітня 2017, процитовано 25 вересня 2017
- ↑ Population and Housing Census. Resident population by nationality (PDF). SK: Statistics. Архів оригіналу (PDF) за 15 July 2007.
- ↑ Po deviatich rokoch spočítali Rómov na Slovensku ich žije viac ako 400-tisíc. SME (Slovak) . SK: SITA. 25 вересня 2013. Процитовано 25 вересня 2013.
- ↑ The 2002-census reported 53 879 Roma and 3 843 'Egyptians'. Republic of Macedonia State Statistical Office. Архів оригіналу за 21 June 2004. Процитовано 17 вересня 2010.
- ↑ Sametingen. Information about minorities in Sweden, Minoritet (швед.), IMCMS, архів оригіналу за 26 березня 2017, процитовано 25 вересня 2017
- ↑ Всеукраїнський перепис населення '2001: Розподіл населення за національністю та рідною мовою (укр.). UA: State Statistics Service of Ukraine. 2003. Процитовано 15 вересня 2017.
- ↑ Sčítání lidu domů a bytů. czso.cz.
- ↑ Současná romská komunita v Evropě. CZ: romove.radio.cz. Процитовано 15 вересня 2010.
Census 2001 in Bulgaria: 370 908 Roma
- ↑ а б Marsh, Hazel. The Roma Gypsies of Colombia. latinolife.co.uk. Архів оригіналу за 23 квітня 2021. Процитовано 17 липня 2017.
- ↑ а б Roma /Gypsies: A European Minority [Архівовано 2020-05-15 у Wayback Machine.] Minority Rights Group International
- ↑ Historical Dictionary of the Gypsies (Romanies).
- ↑ Poland – Gypsies. Country studies. US. Процитовано 28 серпня 2015.
- ↑ 2004 census
- ↑ POPULATION BY ETHNICITY – DETAILED CLASSIFICATION 2011 CENSUS. Croatian Bureau of Statistics. Процитовано 21 червня 2015.
- ↑ 1991 census
- ↑ Albanian census 2011. instat.gov.al. Архів оригіналу (XLS) за 13 листопада 2013. Процитовано 7 грудня 2015.
- ↑ Roma in Canada fact sheet (PDF). home.cogeco.ca. Архів оригіналу (PDF) за 14 червня 2007.
- ↑ Statistics Canada. 2011 National Household Survey: Data tables. Процитовано 11 лютого 2014.
- ↑ Yvonne Slee. A History of Australian Romanies now and then. Now and Then. Australia: Open ABC. Архів оригіналу за 11 серпня 2016. Процитовано 28 липня 2016.
- ↑ Emilio Godoy (12 жовтня 2010). Gypsies or How to Be Invisible in Mexico. Inter Press Service. Процитовано 30 липня 2016.
- ↑ unknown. Culture of Slovenia. Процитовано 28 липня 2016.
- ↑ Emmanuel Haddad (21 березня 2012). Kirtimai:Lithuania's Roma on education and 'missing England'. Cafebabel. Архів оригіналу за 25 вересня 2017. Процитовано 29 липня 2016.
- ↑ Worldmark Encyclopedia of Culture & Daily Life. Vol. 4: Europe. Cleveland 1998. РР. 316, 318. (англ.)
- ↑ Комітет з прав людини провів слухання щодо стану реалізації Стратегії захисту та інтеграції в українське суспільство ромів. rada.gov.ua. Верховна Рада України. 5 жовтня 2016. Процитовано 21 лютого 2018.
- ↑ Адміністрація Президента України (29 вересня 2017). Звернення Президента до Українського народу у зв’язку з 76-ми роковинами трагедії Бабиного Яру. president.gov.ua. Президент України. Процитовано 21 лютого 2018.
- ↑ Про затвердження плану заходів щодо реалізації Стратегії захисту та інтеграції в українське суспільство ромської національної меншини на період до 2020 року. kmu.gov.ua. Кабінет Міністрів України. 11 вересня 2013. Процитовано 21 лютого 2018.
- ↑ Генетики підтвердили індійське походження циган
- ↑ Афингане // История религии. Словарь; Афингане / О сущности вероучения афинган практически ничего неизвестно. Признавая себя высшими, духовными христианами, они старались избегать не принадлежащих к их секте и считали общение с последними для себя осквернением.
- ↑ Joshua Starr[ru]: An Eastern Christian Sect: The Athinganoi. In: Harvard Theological Review[en] Vol. 29 No. 2 (Apr. 1936), 93-106.
- ↑ К. А. Максимович. Афингане, грец. Αθίγγανοι // Православная Энциклопедия. Том IV: «Афанасий — Бессмертие». — М.: Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2002. — 752 с.
- ↑ Ilse Rochow: Die Häresie der Athinganer im 8. und 9. Jahrhundert und die Frage ihres Fortlebens. In: Helga Köpstein[de], Friedhelm Winkelmann[de] (eds.), Studien zum 8. und 9. Jahrhundert in Byzanz, Berlin 1983 (= Berliner Byzantinistische Arbeiten, 51), 163—178.
- ↑ Paul Speck: Die vermeintliche Häresie der Athinganoi. In: Jahrbuch der Österreichischen Byzantinistik[de] 47 (1997), 37-50.
- ↑ Андрей Зелев. Афингане // Циклопедия
- ↑ Sinclair A.T. The word «Rom». JGLS № 5 (3) (1909-10), с.33-42.
- ↑ Soulis George C. The Gypsies in the Byzantine Empire and the Balkans in the Late Middle Ages. Dumbarton Oak Papers. Washington, 1961. № 15, с.143.
- ↑ RADOC. web.archive.org. 9 червня 2019. Архів оригіналу за 9 червня 2019. Процитовано 10 грудня 2022.
- ↑ Can Romas be part of Indian diaspora?
- ↑ Питання ромів стало каменем спотикання для правлячої коаліції Італії//Сьогодні, 19 червня 2018
- Тяглий М. І. Роми, геноцид ромів на теренах сучасної України під час Другої світової війни // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 288. — ISBN 978-966-00-1290-5.
- В. І. Наулко, Н. О. Зіневич. Цигани в Україні // ЕІУ, том 10, стор. 476—479.
- Література
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Малий словник історії України / відпов. ред. В. А. Смолій. — К. : Либідь, 1997. — 464 с. — ISBN 5-325-00781-5.
- Цигани // Словник української мови: в 11 томах. — Том 11, 1980. — Стор. 208
- Баранніков О. П. Українські цигани / Етнографічна комісія Всеукраїнської Академії Наук. — Київ: друкарня Всеукраїнської Академії Наук, 1931. — 60 c., фот. — (Національні меншості Радянської України: збірник нацменознавства. Кн.2)
- Баранніков О. П. Українські та південно-російські циганські діялекти // Академия наук СССР, Ленинград, 1933. — 72 с.
- Бочева Галина. Роми в Україні – Час для дій: Пріоритети та шляхи ефективної політики інтеграції : [аналітичний звіт] // © Міжнародна група з прав меншин, травень 2019 р. ISBN 978-1-912938-14-8.
- Рекомендація N R (2000) 4 Комітету Міністрів Ради Європи «Про освіту дітей рома/циган у Європі» [Електронний ресурс]. / Режим доступу: http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/994_727.
- Роми: міфи та факти: навч.-метод. посіб. / [авт-упоряд. О. Войтенко, М. Тяглий]. — Київ: Український центр вивчення історії Голокосту: КВІЦ, 2018. — 140 с. — ISBN 617-697-085-9.
- Ромологія: історія та сучасність: Матеріали Міжнародних наукових читань /упорядкування Є. М. Навроцька. — Ужгород: Поліграфцентр «Ліра», 2013. — 144 с. — ISBN 978-617-596-145-2
- Народы Европейской части СССР, т. 2. — Москва, 1964.
- Санаров В. И. Проблемы историко-этнографического изучения цыган // Советская этнография, № 3, 1971.
- Маттійс ван де Порт. Цигани, війни та інші приклади неприборканості. Цивілізація та її прикрості в сербському місті. — Київ 2001. ISBN 5-85722-098-Х
- Девід М. Кроу. Історія циган Східної Європи та Росії. — Київ, 2003. ISBN 5-85722-107-2
- Цигани // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1967. — Т. 8, кн. XVI : Літери Уш — Я. — С. 2035-2036. — 1000 екз.
- Ромська бібліотека (болг.)
- Міжнародний ромський сайт
- Румунські роми, чий табір був розібраний владою, зайняли римську базиліку
- Історія покинутого ромського хлопчика
- Інтерв'ю з Ренатою Балог — ромською юристкою у найбільшому ромському таборі в Україні
- Дослідник та поет Януш Панченко про культуру та літературу ромів // Суспільне, 8 квіт. 2021 р.
- Казки про циганів. — Скрентон : Українська Книгарня, 1915. — 32 с.