Міністерство оборони України
Міністерство оборони України | |
---|---|
(Міноборони) | |
![]() | |
![]() Логотип Міністерства оборони | |
Загальна інформація | |
Країна | ![]() |
Дата створення | 24 серпня 1991 |
Попередні відомства | Міністерство оборони СССР Народний комісаріат оборони УССР Збройні сили УНР Козацьке військо |
Керівництво діяльністю здійснює | Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України |
Керівне відомство | Кабінет Міністрів України
![]() |
Річний бюджет | 1 164 048 728 400 ₴[1] |
Міністр | Рустем Умєров |
Підвідомчі органи | Генеральний штаб Збройних Сил України Військово-Морські Сили Збройних Сил України Сухопутні війська Збройних Сил України Повітряні Сили Збройних Сил України |
Ключовий документ | Положення про Міністерство оборони України |
Код ЄДРПОУ | 00034022 |
mil.gov.ua(укр.)(англ.) | |
![]() |
Ця стаття є частиною серії статей про державний лад і устрій України |
|
Вибори та референдуми |
![]() |
Міністе́рство оборо́ни Украї́ни (Міноборони України) — центральний орган виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Міноборони України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони.
Повноваження Міністерства оборони України чітко окреслюються у статті 10 Закону України «Про Збройні Сили України»[2].
Основними завданнями Міноборони України є:
- участь у реалізації державної політики з питань оборони і військового будівництва, координація діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування з підготовки держави до оборони;
- участь в аналізі воєнно-політичної обстановки, визначення рівня воєнної загрози національній безпеці України;
- забезпечення функціонування, бойової і мобілізаційної готовності, боєздатності та підготовки Збройних Сил до виконання покладених на них функцій і завдань;
- проведення державної військової кадрової політики, заходів щодо реалізації соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовців, членів їхніх сімей та працівників Збройних Сил України;
- розвиток військової освіти і науки, зміцнення дисципліни, правопорядку та виховання особового складу;
- взаємодія з державними органами, громадськими організаціями і громадянами, міжнародне співробітництво;
- контроль за додержанням законодавства у Збройних Силах України, створення умов для демократичного цивільного контролю над Збройними Силами України.
Міноборони України очолює Міністр, якого призначає Верховна Рада України за поданням Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України-Президента України (ст. 114 Конституції України).
Міністр оборони України у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Міноборони України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку[3].
Після розпаду Совєтського Союзу і проголошення 1991 року Незалежності, Україна успадкувала одне з найпотужніших угруповань військ у Європі, оснащене третім у світі ядерним арсеналом після США та РФ і загалом відносно сучасними зразками звичайного озброєння та військової техніки.
На території України на той час дислокувалися: ракетна армія, три загальновійськові та дві танкові армії, один армійський корпус, чотири повітряні армії, окрема армія Протиповітряної оборони (ППО), Чорноморський флот.
Усього угруповання військ і сил нараховувало близько 900 тисяч осіб особового складу, 100 тисяч танків, близько 70 тисяч бойових броньованих машин, до 2 тисяч бойових літаків, понад 500 кораблів та суден забезпечення, 3000 стратегічних ядерних боєголовок міжконтинентальних балістичних ракет та майже 5.5 тисяч одиниць тактичної ядерної зброї.
Проте це не були ще Збройні Сили незалежної держави у повному розумінні цього слова, Україна отримала лише окремі фрагменти військової машини Совєтського Союзу.
Тому 24 серпня 1991 року Верховна Рада України ухвалила рішення про взяття під свою юрисдикцію усіх розташованих на українському терені військових формувань Збройних Сил колишнього СССР, та про створення одного з ключових відомств — Міністерства оборони України.
Процес військового будівництва в Україні умовно можна розподілити на три основні етапи:
- перший, з 1991 до 1996 року — формування основ Збройних Сил України;
- другий, з 1997 донині — подальше будівництво Збройних Сил України;
- третій, з 2001 року — реформування та розвиток Збройних Сил України.
Характерними ознаками першого з них були одночасне формування правової основи діяльності Збройних Сил, реорганізація їх структур, створення відповідних систем управління, забезпечення та інших елементів, необхідних для їх функціонування.
При цьому становлення Збройних Сил України у згаданий період супроводжувався значним скороченням військових структур, чисельності особового складу, кількості озброєнь та військової техніки. Так, на кінець 1996 року було скорочено понад 3,5 тисячі різноманітних військових структур, майже 410 тисяч чоловік особового складу. Значно зменшилася кількість озброєнь та військової техніки: бойових літаків — на 600 одиниць, вертольотів — майже на 250 одиниць, парк танків та бойових броньованих машин скоротився майже на 2400 і 2000 відповідно.
В основу процесу створення власного війська були заздалегідь закладені політичні рішення комуністичного керівництва України стосовно без'ядерного та позаблокового статусу держави[4]. При цьому враховувалися також обмеження, пов'язані з ратифікацією Договору «Про звичайні збройні сили в Європі» та виконанням Ташкентської угоди 1992 року, якою встановлювалися не тільки максимальні рівні озброєння для кожної держави колишнього СССР, а й для так званого «флангового району». В Україні до нього входили Миколаївська, Херсонська, Запорізька області та Автономна Республіка Крим.
У стислі терміни Верховною Радою України був прийнятий пакет законодавчих актів щодо воєнної сфери: Концепція оборони і будівництва Збройних Сил України, постанова «Про Раду оборони України», Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», Воєнна доктрина України тощо.
На ті ж роки припадає й реалізація московського сценарію ядерного роззброєння України. Воно є однією з найзначніших та найдраматичніших історичних подій кінця ХХ сторіччя. На 1 червня 1996 року на території України не залишилося жодного ядерного боєзаряду або боєприпасу.
Попри різноманітні труднощі того періоду, були закладені основи національного війська незалежної держави: за короткий термін були створені Міністерство оборони, Генеральний штаб, види Збройних Сил, системи управління, підготовки і всебічного забезпечення військ (сил) тощо.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/05/Tn_slaid06.png/220px-Tn_slaid06.png)
Проте, з часом стало зрозумілим, що процес будівництва Збройних Сил лише починався. І справа тут полягала не тільки у тому, що у той період не було системного підходу та чітко визначеного, послідовного плану до розв'язання проблем військового будівництва, а й бракувало підготовлених кадрів для його розробки та реалізації.
Негативно вплинула на процес військового будівництва також часта зміна керівництва військового відомства. Так, з 1991 до 1996 роки змінилося три Міністри оборони і чотири начальники Генерального штабу. З початком формування Збройних Сил України було оновлено понад 70 % керівного складу. Змінилися майже усі командувачі військ військових округів, армій, командири корпусів та дивізій.
На розв'язання проблем того періоду наклалися труднощі, пов'язані зі значним міждержавним переміщенням військових кадрів. З 1991 до 1994 року з України в інші держави було переведено приблизно 12 тисяч офіцерів та прапорщиків і понад 33 тисячі повернулося на Батьківщину.
Безумовно, головною причиною незадовільного виконання основних заходів будівництва Збройних Сил України було постійне зниження у Державному бюджеті України, як загальної частки видатків на національну оборону взагалі, так і, витрат на утримання Збройних Сил, закупівлю озброєння і військової техніки, проведення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт зокрема.
Ці та інші чинники зумовлювали необхідність розробки обґрунтованої Державної програми будівництва та розвитку Збройних Сил України, яка б не лише визначила напрями та пріоритети будівництва національних Збройних Сил, а й збалансувала б їхні завдання, структуру, чисельність з потенційними воєнними загрозами та викликами національній безпеці України та сучасними економічними можливостями держави.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/76/%D0%9D%D0%97_%D0%9C%D0%9E%D0%A3.svg/150px-%D0%9D%D0%97_%D0%9C%D0%9E%D0%A3.svg.png)
- Верховний Головнокомандувач Збройних сил України — Президент України
- Головнокомандувач Збройних сил України
- Начальник Генерального штабу Збройних сил України
- Міністр оборони України
- Державний секретар Міністерства оборони України
- Перший заступник Міністра оборони України
- Заступник Міністра оборони України
- Командувач Об'єднаного оперативного штабу ЗСУ
- Командувач Операції об'єднаних сил
- Командувач Сухопутних військ ЗСУ
- Командувач Повітряних Сил ЗСУ
- Командувач Військово-морських сил ЗСУ
- Командувач Десантно-штурмових військ ЗСУ
- Командувач Сил спеціальних операцій ЗСУ
- Командувач Сил логістики ЗСУ
- Командувач Медичних сил ЗСУ
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Stucture2017-11.png/220px-Stucture2017-11.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/61/%D0%A1%D1%82%D1%80%D1%83%D0%BA%D1%82%D1%83%D1%80%D0%B0_%D0%9C%D1%96%D0%BD%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B5%D1%80%D1%81%D1%82%D0%B2%D0%B0_%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%BD%D0%B8_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%B8_%D1%83_%D0%BA%D1%96%D0%BD%D1%86%D1%96_2016_%D1%80..jpg/220px-%D0%A1%D1%82%D1%80%D1%83%D0%BA%D1%82%D1%83%D1%80%D0%B0_%D0%9C%D1%96%D0%BD%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%B5%D1%80%D1%81%D1%82%D0%B2%D0%B0_%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%80%D0%BE%D0%BD%D0%B8_%D0%A3%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D0%B8_%D1%83_%D0%BA%D1%96%D0%BD%D1%86%D1%96_2016_%D1%80..jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dc/Struct_camo.png/220px-Struct_camo.png)
Департаменти та управління[5]
- Департамент кадрової політики
- Юридичний департамент
- Департамент внутрішнього аудиту
- Департамент державних закупівель
- Департамент військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики
- Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель
- Департамент фінансів
- Агенція оборонних закупівель
- Управління комунікацій та преси
- Департамент інформаційно-організаційної роботи та контролю
- Управління нормативно-методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель
- Департамент утилізації компонентів ракетного палива та ракет і боєприпасів
- Департамент військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки
- Департамент воєнної політики, стратегічного планування та міжнародного співробітництва
- Управління охорони державної таємниці
- Управління інформаційних технологій
- Управління стандартизації, кодифікації та каталогізації
- Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України
- Управління екологічної безпеки та протимінної діяльності
- Головне управління майна та ресурсів (у тому числі Черкаське військове лісництво)
- Управління фізичної культури і спорту
- Генеральний штаб Збройних Сил України
- Головне управління розвідки
- Національний університет оборони України
- Головна інспекція
- Центральне управління захисту прав військовослужбовців[6].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Vexillum_of_the_Minister_of_Defence_of_Ukraine.svg/220px-Vexillum_of_the_Minister_of_Defence_of_Ukraine.svg.png)
- Умєров Рустем Енверович (з 6 вересня 2023 року)
- Державний секретар Міністерства оборони України — Дараган Людмила Віталіївна[7].
- Перший заступник Міністра оборони України — Гаврилюк Іван Юрійович[8].
- Заступник Міністра оборони України — Джигир Юрій Анатолійович[9].
- Заступник Міністра оборони України — Калмикова Наталія Фернандівна[9].
- Заступник Міністра оборони України — Гайдер Станіслав Мечеславович[10].
- Заступник Міністра оборони України — Кліменков Дмитро Олегович[11].
- Заступник Міністра оборони України з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації – Черногоренко Катерина Леонідівна[9].
- Заступник Міністра оборони України з питань європейської інтеграції — Балануца Олександр Олександрович[12].
- Заступник Міністра оборони України — Клочко Анатолій Олександрович[13].
- Заступник Міністра оборони України — Сергій Олександр Петрович[14].
- Директор Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики — генерал-майор Садовський Микола Степанович[15].
- Директор Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки — полковник М'ясников Андрій Анатолійович (т.в.о.)[16].
- Головний інспектор Міністерства оборони України — адмірал Воронченко Ігор Олександрович[17].
- Перший заступник Головного інспектора Міністерства оборони України — генерал-майор Мартинюк Василь Дмитрович[18].
- Головний інспектор Сухопутних військ — заступник Головного інспектора Міністерства оборони України.
- Головний інспектор Повітряних Сил — Романюк Валерій Миколайович[19].
- Головний інспектор Військово-Морських Сил — контрадмірал Тимчук Ігор Володимирович[20].
- Головний інспектор з логістики.
- Головний інспектор з питань військової освіти, гуманітарної і соціальної політики — генерал-майор Вальків Олег Ігорович[21].
- Головний інспектор військ зв'язку та оперативного забезпечення — генерал-майор Муженко Сергій Миколайович[22].
10 квітня 2023 року була утворена Громадська антикорупційна рада при Міністерстві оборони України, до складу якої увійшли[23]:
- Геращенко Олександр Володимирович — від ГО "Центр протидії рейдерству та корупції";
- Григорян Артак Володійович — від ГО "Всеукраїнське об’єднання "Автомайдан";
- Грушовець Євген Анатолійович — від ВГО "Асоціація правників України";
- Кальницький Віталій Володимирович — від ГО "АНТИКОРУПЦІЙНА СОКИРА";
- Кривошея Геннадій Григорович — від ГО "Разом проти корупції";
- Масюк Віталій Володимирович — від ГО "НОВА ЧЕСНА УКРАЇНА";
- Ніколаєнко Тетяна Володимирівна — від ГО "СОРОРІТАС";
- Оджиковський Віталій Олегович — від ВГО "Асоціація правників України";
- Остапенко Дмитро Миколайович — від ВГО "Асоціація правників України";
- Піонтковський Костянтин Анатолійович — від ГО "Всеукраїнське об’єднання "Автомайдан";
- Прудковських Віктор Вячеславович — від ГО "АНТИКОРУПЦІЙНА СОКИРА";
- Свірко Олег Станіславович — від ГО "СОРОРІТАС";
- Трегуб Олена Миколаївна — від ГО "Незалежна антикорупційна комісія";
- Шуба Анастасія Вадимівна — від ГО "АНТИКОРУПЦІЙНА СОКИРА";
- Ярова Богдана Едуардівна — від ГО "СОРОРІТАС".
Згідно з Указом Президента України № 20/2013 від 16.01.2013 року на Міністра оборони України покладено обов'язки координації діяльності Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту України Державної служби України з надзвичайних ситуацій.
У вересні 2015 року Міноборони здійснило закупівлю парашутних систем на 12 млн грн, які до того були незаконно списані з військових частин і легалізовані через ланцюжок фіктивних фірм[24].
- Атлантична панорама — журнал, друкований орган Міністерства оборони України;
- Наука і оборона — журнал, науково-теоретичне та науково-практичне видання;
- АрміяInform — інформаційне агентство;
- Армія TV — телеканал на військову тематику;
- Армія FM — військова радіостанція.
14 жовтня 2018 року відбулася церемонія відкриття Меморіального комплексу вшанування пам'яті військовослужбовців Збройних Сил України, які загинули за свободу, незалежність та територіальну цілісність України, світовий мир та порядок.
Меморіальний комплекс, якій також має назву «Зала пам'яті» розташований на території Міністерства оборони України, має два входи — з території Міноборони та з вулиці.
На території комплексу розташовані: зала з Книгою пам'яті загиблих військовослужбовців Збройних Сил України, стела з Дзвоном пам'яті та плац для проведення урочистих та церемоніальних заходів.
Від цього дня, кожного дня, будуть поіменно згадуватися воїни Збройних Сил України, що загинули цього дня починаючи з 1992 року у боях за Україну або у миротворчих місіях, після кожного прізвища битиме Дзвін пам'яті. Лише кілька днів на рік він мовчатиме — на момент відкриття їх було тільки — 32.
На першій церемонії вшанували пам'ять Рибака Михайла Володимировича, бійця 51-ї окремої механізованої бригади, який загинув 14 жовтня 2014 року.
Меморіальний комплекс створено за сприяння та ініціативи Президента України — Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України Петра Порошенка.
Проєкт Комплексу підготовлено Центральним проєктним інститутом Міністерства оборони України та побудовано військовослужбовцями Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України.
Дзвін пам'яті виготовлено на пожертви небайдужих громадян[25].
- Ставка Верховного Головнокомандувача (Україна)
- Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України
- Голова Воєнного кабінету при Раді національної безпеки і оборони України
- Генеральний штаб Збройних Сил України
- Військові громадські організації
- Федерація організацій миротворців України
- Міністерство оборони Української РСР
- Закон України «Про оборону України»
- АрміяInform
- Державне підприємство «База ремонту техніки» у Києві[26]
- ↑ https://zakon.rada.gov.ua/laws/file/text/110/f530966n246.xlsx
- ↑ Закон України «Про Збройні Сили України» на сайті Верховної Ради України. Архів оригіналу за 26 березня 2018. Процитовано 26 березня 2018.
- ↑ Положення «Про Міністерство оборони України». Архів оригіналу за 1 березня 2014. Процитовано 8 травня 2014.
- ↑ Засідання шістдесят шосте. Сесійний зал Верховної Ради Української РСР. 13 липня 1990 року. 16 година.(укр.). www.rada.gov.ua. Процитовано 3 серпня 2024.
- ↑ Керівники структурних підрозділів (прізвища, телефони). Архів оригіналу за 8 травня 2014. Процитовано 8 травня 2014.
- ↑ Міноборони започатковує нову ініціативу з захисту прав військовослужбовців. 03.04.2024, 19:06. Архів оригіналу за 7 квітня 2024. Процитовано 7 квітня 2024.
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2023 року № 833-р «Про призначення Дараган Л. В. державним секретарем Міністерства оборони України ».
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 травня 2024 року № 434-р «Про призначення Гаврилюка І. Ю. першим заступником Міністра оборони України ».
- ↑ а б в Тетяна Олійник (27 вересня 2023). Уряд призначив трьох нових заступників міністра оборони. Українська правда. Архів оригіналу за 27 вересня 2023. Процитовано 27 вересня 2023.
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2023 року № 884-р «Про призначення Гайдера С. М. заступником Міністра оборони України ».
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 2023 року № 885-р «Про призначення Кліменкова Д. О. заступником Міністра оборони України ».
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 травня 2024 року № 435-р «Про призначення Балануци О. О. заступником Міністра оборони України з питань європейської інтеграції ».
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 липня 2024 року № 619-р «Про призначення Клочка А. О. заступником Міністра оборони України ».
- ↑ Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 липня 2024 року № 620-р «Про призначення Сергія О. П. заступником Міністра оборони України ».
- ↑ Відбулося спільне засідання експертів НАТО та Міністерства оборони України з питань розвитку системи військової освіти України. nuou.org.ua. Архів оригіналу за 1 листопада 2019. Процитовано 1 листопада 2019.
- ↑ Секретарем групи з управління життєвим циклом озброєння та військової техніки НАТО став представник України. Міністерство оборони України. Архів оригіналу за 9 липня 2019. Процитовано 1 листопада 2019.
- ↑ Адмірал Ігор Воронченко: «Головна інспекція має не карати, а допомагати». 05.08.2021, 14:22. Архів оригіналу за 26 січня 2022. Процитовано 26 січня 2022.
- ↑ Звитягу військовослужбовців ОС відзначено відомчими нагородами (укр.), архів оригіналу за 14 грудня 2021, процитовано 1 листопада 2019
- ↑ Декларації: Романюк Валерій Миколайович від НАЗК. declarations.com.ua (укр.). Архів оригіналу за 1 листопада 2019. Процитовано 1 листопада 2019.
- ↑ "Від генералів та офіцерів, які сьогодні звільняються з військової служби, висловлюю вдячність за спільну службу" – контр-адмірал Ігор Тимчук. Міністерство оборони України. Архів оригіналу за 1 листопада 2019. Процитовано 1 листопада 2019.
- ↑ На передовій нагородили захисників України відзнаками оборонного відомства до Дня Незалежності. Міністерство оборони України. Архів оригіналу за 21 серпня 2019. Процитовано 1 листопада 2019.
- ↑ На передовій нагородили військовослужбовців з нагоди Дня Збройних Сил України. Міністерство оборони України. Архів оригіналу за 1 листопада 2019. Процитовано 1 листопада 2019.
- ↑ Громадська антикорупційна рада при Міністерстві оборони України розпочала свою роботу. Міністерство оборони України (укр.). 14 квітня 2023. Архів оригіналу за 10 листопада 2023. Процитовано 10 листопада 2023.
- ↑ Міноборони купило за 12 мільйонів свої ж парашути, незаконно списані по підробленим документам [Архівовано 1 грудня 2016 у Wayback Machine.], 01 грудня 2016, Наші Гроші
- ↑ Відкрито Меморіальний комплекс пам'яті військових. https://www.ukrmilitary.com/. ukrainian Military Pages. 14 жовтня 2018. Архів оригіналу за 14 жовтня 2018. Процитовано 14 жовтня 2018.
- ↑ Міністерство оборони буде заробляти ремонтом техніки. https://www.ukrmilitary.com/. Ukrainian Military Pages. 26 серпня 2019. Архів оригіналу за 26 серпня 2019. Процитовано 26 серпня 2019.
- Закон України «Про Збройні Сили України» на сайті Верховної Ради України [Архівовано 26 березня 2018 у Wayback Machine.]
- Положення «Про Міністерство оборони України», затверджене Указом Президента України від 21 серпня 1997 року» № 888/1997 (Зі змінами, внесеними згідно з Указами Президента України № 1464/99 від 12 грудня 1999, № 618/2002 від 04 липня 2002)
- Міністерство оборони України [Архівовано 31 жовтня 2020 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2001. — Т. 3 : К — М. — 792 с. — ISBN 966-7492-03-6.
- Біла книга 2007. Оборонна політика України
- Біла книга 2010. Оборонна політика України
- Формування українського війська [Архівовано 13 серпня 2010 у Wayback Machine.]
- Про міністерство оборони України
- Указ Президента України
- Колишні керівники Міністерства оборони України [Архівовано 1 липня 2017 у Wayback Machine.]
- Структура апарату Міністерства оборони України [Архівовано 17 липня 2014 у Wayback Machine.]