Маркаров Едуард Артемович
![]() | |||||||||||||||||||||||||||||
Особисті дані | |||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Повне ім'я | Едуард Артемович Маркаров | ||||||||||||||||||||||||||||
Народження | 20 червня 1942 (82 роки) | ||||||||||||||||||||||||||||
Баку, СРСР | |||||||||||||||||||||||||||||
Зріст | 164 см | ||||||||||||||||||||||||||||
Вага | 62 кг | ||||||||||||||||||||||||||||
Громадянство | ![]() | ||||||||||||||||||||||||||||
Позиція | нападник | ||||||||||||||||||||||||||||
Професіональні клуби* | |||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||
Національна збірна | |||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||
Тренерська діяльність** | |||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||
Звання, нагороди | |||||||||||||||||||||||||||||
Нагороди | |||||||||||||||||||||||||||||
* Ігри та голи за професіональні клуби | |||||||||||||||||||||||||||||
** Тільки на посаді головного тренера. |
Едуард Артемович Маркаров (рос. Эдуа́рд Артёмович Марка́ров, вірм. Էդուարդ Արտյոմի Մարգարով, нар. 20 червня 1942, Баку) — радянський футболіст, що грав на позиції нападника. По завершенні ігрової кар'єри — радянський та вірменський футбольний тренер. Майстер спорту СРСР (1963), Заслужений майстер спорту СРСР (1973), Заслужений тренер Вірменської РСР (1983), Заслужений діяч фізичної культури та спорту Республіки Вірменія.
Едуард Маркаров народився в родині футболіста Артема Агаларовича Маркарова, майстра спорту СРСР, який і став його першим тренером. За прикладом батька, Едуард захопився футболом і з хлопцями часто ганяв м'яч у дворі. У 14 років став тренуватися в бакинському «Локомотиві».
У 1961 році Маркарова помітив Борис Аркадьєв і запросив грати за бакинський «Нафтовик». Його партнерами по клубу були Юрій Кузнєцов, Алекпер Мамедов, Адамас Голодець і звичайно Анатолій Банішевський, з яким вони складали пару нападників бакинського клубу. Незважаючи на зіграність цієї пари, в збірну команду їх запрошували рідко, а коли запрошували, то майже не давали грати разом.
Наприкінці 1960-х років Маркарова почали переслідувати травми, і вирішивши змінити обстановку, він у 1971 році перейшов в єреванський «Арарат». З цим клубом у Маркарова пов'язаний найвдаліший період кар'єри. Спочатку як гравець він став дворазовим володарем Кубка СРСР, золотих і срібних медалей чемпіонату, а потім в 1976 році, вже як тренер срібним призером чемпіонату і фіналістом Кубка. У 1975 році поряд з Гердом Мюллером став найкращим бомбардиром Кубка європейських чемпіонів.[2] Завершив професійну кар'єру футболіста виступами за команду «Арарат» (Єреван) у 1975 році.
1966 року дебютував в офіційних матчах у складі національної збірної СРСР.
У складі збірної був учасником чемпіонату світу 1966 року в Англії, де зіграв у матчі проти Чилі.
Протягом кар'єри у національній команді, яка тривала усього 3 роки, провів у формі головної команди країни лише 3 матчі.
На тренерську роботу потрапив Маркаров несподівано. З команди «Арарат», за яку грав Едуард, пішов старший тренер Віктор Маслов, і йому, як гравцю, що мав найбільший авторитет в команді, у 33 роки було запропоновано спробувати себе в новій якості. З ним весняний чемпіонат 1976 року «Арарат» закінчив на другому місці, завоювавши срібні медалі. У кубку під керівництвом Маркарова «Арарат» дійшов до фіналу. Після вдалого дебюту Маркаров все-таки пішов з команди і став тренувати дітей у республіканській школі Вірменської РСР.
У 1979 році поїхав у Алжир, викладати в Інституті науки і спорту.
Після повернення знову працював в «Арараті», помічником Микити Симоняна. До розпаду СРСР працював асистентом тренера юнацької збірної СРСР. Потім знову працював з місцевими командами.
В період з 1995 по 1999 рік пропрацював у Лівані з командою «Оменмен», яка стала срібним призером чемпіонату Лівану і фіналістом національного кубка.
У 2001-2002 роках був віце-президентом аштаракської «Міки», в якій також і працював у статусі головного тренера.
У сезоні 2008 року Маркаров був головним тренером єреванської «Кілікії»[3]. З приходом Маркарова команда покращила свої результати, проте з останнього місця так і не вибралася. В кінці року Маркаров за власним бажанням залишив посаду і перейшов на посаду тренера-селекціонера клубу[4].
З 2010 року працював віце-президентом з тренерським питань і директором школи клубу «Міка». Згодом в зв'язку із звільненням головного тренера «Міки» від займаної посади, дана вакансія була запропонована Маркарову[5] і з червня по липень 2011 року він був виконуючим обов'язки головного тренера клубу[6].
Клуб | Сезон | Чемпіонат | Кубок | Єврокубки | Всього | ||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | Матчі | Голи | ||
«Нефтчі» (Баку) | 1961 | 11 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 11 | 1 |
1962 | 30 | 16 | 1 | 0 | 0 | 0 | 31 | 16 | |
1963 | 37 | 12 | 1 | 0 | 0 | 0 | 38 | 12 | |
1964 | 27 | 8 | 1 | 0 | 0 | 0 | 28 | 8 | |
1965 | 31 | 10 | 0 | 0 | 0 | 0 | 31 | 10 | |
1966 | 26 | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 26 | 12 | |
1967 | 31 | 14 | 5 | 3 | 0 | 0 | 36 | 17 | |
1968 | 25 | 7 | 4 | 3 | 0 | 0 | 29 | 10 | |
1969 | 14 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 14 | 5 | |
1970 | 19 | 3 | 5 | 2 | 0 | 0 | 24 | 5 | |
Всього | 251 | 88 | ? | 8 | 0 | 0 | ? | 96 | |
«Арарат» (Єреван) | 1971 | 25 | 14 | 4 | 1 | 0 | 0 | 29 | 15 |
1972 | 22 | 2 | 2 | 0 | 4 | 2 | 28 | 4 | |
1973 | 24 | 10 | 8 | 5 | 0 | 0 | 32 | 15 | |
1974 | 21 | 5 | 5 | 2 | 3 | 5 | 29 | 12 | |
1975 | 27 | 10 | 5 | 2 | 6 | 5 | 38 | 17 | |
Всього | 119 | 41 | 24 | 10 | 13 | 12 | 156 | 63 | |
Всього за кар'єру | 370 | 129 | ? | ? | 13 | 12 | ? | ? |
- командні:
«Нефтчі» (Баку)
- Бронзовий призер чемпіонату СРСР: 1966
- особисті:
- Кращий бомбардир сезону: 1962 (Приз редакції газети «Труд»)
«Арарат» (Єреван)
- командні:
- Чемпіон СРСР: 1973
- Срібний призер чемпіонату СРСР: 1971
- Володар Кубку СРСР: 1973, 1975
- особисті:
- * У списках 33 кращих футболістів сезону в СРСР: № 2 — 1973; № 3 — 1971, 1975
- 4-е місце на чемпіонаті світу 1966 року
- Член клубу Григорія Федотова: 159 голів
- Згідно з опитуванням, проведеним в 1992 році, Е. Маркаров названий кращим футболістом Вірменії усіх часів, він також увійшов в десятку кращих гравців Азербайджану за 70 років (1981).[7][8]
«Арарат» (Єреван)
- Срібний призер чемпіонату СРСР: 1976 (весна)
- Фіналіст Кубка СРСР: 1976
Юніорська збірна СРСР
- Чемпіон Європи (U-18): 1990
- Бронзовий призер Чемпіонату світу: 1991
«Оменмен»
- Срібний призер чемпіонату Лівану: 1996/97
- Володар Кубка Лівану: 1998/99
«Міка»
- Володар Кубка Вірменії: 2000, 2001
- Медаль «За заслуги перед Вітчизною» 1-го ступеня (2011)[9]
- Винокуров В. Научится тот, кто хочет. — «Футбол-Хоккей», 1971 г.
- Григорян А. Г. Эдуард Маркаров: В мое время технари не были в фаворе. Еженедельник «Аргументы и факты», 03.10.1997.
- Григорян А. Г. Эдуард Маркаров: легенда двух республик. Газета «Спорт», Тбилиси, № 8, 1997 г.
- Григорян А. Г. К 100-летию армянского футбола. Маркаровы. Журнал «Мужчины». Ереван, № 1-2 — 1997 г., № 3-6 — 1998 г.
- Григорян А. Г. Маркаровы — «Бразильцы» армянского футбола. — Ереван: Амарас, 2002. ISBN 99930-1-032-4
- Григорян А. Г. Где Вы, Эдуард Маркаров? — Газета Ноев Ковчег, август 2005 г.
- Григорян А. Г. Золотые голы как в чемпионате, так и в Кубке приближали «Арарат» к заветной цели. — Газета Ноев Ковчег, август 2013 г.
- Григорян А. Г. Гол имеет национальность. — Газета «Урарту» — № 23, 2000 г.
- Григорян А. Г. Первый «бразилец» армянского футбола. — Газета «Урарту» — № 38, 2001 г.
- Григорян А. Г. Берегись, вратарь, ударов — надвигается Маркаров. — Газета «Урарту» — № 44, 2001 г.
- Григорян А. Г. «Классные мужики» советского футбола против Маркарова. — Газета «Собеседник Армении» — № 5, 2007 г.
- ↑ Հայկական սովետական հանրագիտարան — Երևան: 1981. — Т. 7. — С. 303.
- ↑ а б UEFA Champions League 1974/75 - History - Statistics – UEFA.com. Архів оригіналу за 22 грудня 2014. Процитовано 11 жовтня 2016.
- ↑ Єреванську «Кілікію» очолив Едуард Маркаров [Архівовано 23 жовтня 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ МАРКАРОВ СТАВ КОНСУЛЬТАНТОМ [Архівовано 30 травня 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Маркаров очолив «Міку» (рос.). Armsport.am. 13.06.2011. Архів оригіналу за 15.02.2012. Процитовано 14.06.2011.
- ↑ Маркаров буде працювати до кінця сезону (рос.). Armsport.am. 14.06.2011. Архів оригіналу за 15.02.2012. Процитовано 16.06.2011.
- ↑ а б в Григорян А. Маркаровы — «Бразильці» вірменського футболу. — Єреван, 2002.
- ↑ Про Кавказ
- ↑ Вік Дарчинян, Артур Абраам, Аркадій Андриасян і Едуард Маркаров нагороджені медаллю[недоступне посилання з квітня 2019]
- Маркаров Едуард Артемович на сайті National-Football-Teams.com (англ.)
- Профіль на сайті «Збірна Росії з футболу» [Архівовано 9 травня 2006 у Archive.is]
![]() |
Це незавершена стаття про футболіста. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
- Народились 20 червня
- Народились 1942
- Заслужені майстри спорту СРСР
- Заслужені тренери Вірменської РСР
- Тренери ФК «Арарат» Єреван
- Радянські футболісти
- Футбольні тренери СРСР
- Вірменські футбольні тренери
- Гравці збірної СРСР з футболу
- Гравці чемпіонату світу з футболу 1966
- Футболісти «Нефтчі»
- Футболісти «Арарата» (Єреван)
- Тренери ФК «Малатія»
- Тренери збірної Вірменії з футболу
- Тренери ФК «Еребуні»
- Тренери ФК «Міка»
- Тренери ФК «Кілікія»
- Уродженці Баку
- Вірмени Азербайджану
- Футболісти «Армавіра»