Корецький Володимир Михайлович
Корецький Володимир Михайлович | |
---|---|
![]() Корецький Володимир Михайлович | |
Народився | 6 (18) лютого 1890![]() |
Помер | 25 липня 1984 (94 роки)![]() |
Поховання | Державний історико-меморіальний Лук'янівський заповідник |
Громадянство | ![]() ![]() |
Національність | українець |
Діяльність | науковець |
Відомий завдяки | член Комісії міжнародного права, суддя, віце-президент Міжнародного суду ООН |
Alma mater | ХНУ ім. В. Н. Каразіна |
Науковий ступінь | доктор юридичних наук |
Відомі учні | Денисов Володимир Наумович |
Заклад | ХНУ ім. В. Н. Каразіна |
Членство | НАН України |
Посада | Vice President of the International Court of Justiced[1] і суддя Міжнародного суду ООНd[1] |
Партія | КПРС |
У шлюбі з | Корецька Ганна Ананіївна |
Діти | Корецький Юрій Володимирович |
Нагороди | |
Звання | професор |
Володимир Михайлович Корецький (6 (18) лютого 1890[2] року, Катеринослав — 25 липня 1984 року, Київ) — український радянський юрист-міжнародник, спеціаліст у галузі міжнародного публічного та приватного права та загальної історії держави та права, академік АН УРСР (1948). У 1949–1951 роках член Комісії міжнародного права. З 1949 року очолював створений у Києві Сектор держави та права АН УРСР, а після перетворення у 1969 році Сектора в Інститут держави і права АН УРСР був директором Інституту до 1974 року. Входив до складу радянських делегацій на сесіях Генеральної Асамблеї ООН у 1946, 1947 та 1949 роках від УРСР; брав участь у роботі ряду міжнародних конференцій і комісій ООН. Був членом Постійної палати третейського суду (1957), у 1961–1970 роках суддя (у 1967–1970 роках віце-президент) Міжнародного суду ООН. Герой Соціалістичної Праці (1980).
В. М. Корецький народився в сім'ї службовця. Вже в дитинстві виявив здібності до гуманітарних наук. У 1910 році із золотою медаллю закінчив Катеринославську гімназію й одразу вступив до Московського університету на юридичний факультет[3]. Однак через рік, після народження сина Юрія, переїхав до Харкова, де навчався у Харківському імператорському університеті, який закінчив у 1916 році з дипломом першого рівня. Корецького залишили на кафедрі цивільного права та судочинства для підготовки до отримання професорського звання.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ab/%D0%A5%D0%B0%D1%80%D0%BA%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%83%D0%BD%D1%96%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%81%D0%B8%D1%82%D0%B5%D1%82._Xarkiv%C5%9Bkyj_universytet.jpg/250px-%D0%A5%D0%B0%D1%80%D0%BA%D1%96%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B8%D0%B9_%D1%83%D0%BD%D1%96%D0%B2%D0%B5%D1%80%D1%81%D0%B8%D1%82%D0%B5%D1%82._Xarkiv%C5%9Bkyj_universytet.jpg)
Ще з 1907 року й під час навчання В. М. Корецький заробляв на життя приватними уроками[3]. У 1909 році він одружився з 16-річною Ганною Ананіївною Корецькою (дошлюбне прізвище невідоме). У 1916 році почав викладати в початковій торговельній школі, а з 1919 року, після складання магістерського іспиту з історії та догми римського права, — читати лекції із всесвітньої історії держави і права в Харківському університеті[4]. Тоді ж взяв участь у створенні Харківського інституту народного господарства (тепер Національна юридична академія імені Ярослава Мудрого) на базі Харківського університету, де з часом обійняв посаду заступника декана юридичного факультету. Тут же почав викладати міжнародне приватне право.
Через 10 років інститут остаточно виділився в самостійну інституцію — Харківський інститут радянського будівництва і права. До початку Другої світової війни інститут ще два рази змінив свою назву: У 1933 році — на Всеукраїнський комуністичний інститут радянського будівництва і права, а в 1937 році — на Харківський юридичний інститут (нині Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого)[5]. Весь цей час Володимир Михайлович обіймав посади професора і з 1937 року — керівника кафедри історії держави і права. Крім того, він паралельно працював завідувачем правового підвідділу Народного комісаріату закордонних справ УРСР (1921–1922), потім завідувачем юридичного відділу Укоопспілки з 1922 по 1924 рік; завідувачем юридичного відділу Українбанку (1924–1930), а згодом — старшим консультантом Держарбітражу при РНК УРСР (1930–1935)[3].
У 1939 році отримав науковий ступінь доктора юридичних наук, захистивши дисертацію, присвячену питанням англо-американської доктрини міжнародного приватного права. З 1941 по 1944 рік перебував в евакуації в Узбекистані, де в Ташкентському юридичному інституті викладав всесвітню історію держави і права. У 1941 році під час битви за Київ в бою загинув його єдиний син Юрій.
Після повернення до Харкова в 1944 році Корецький став куратором курсу міжнародного права Харківського юридичного інституту, а в 1947 році — завідувачем кафедри міжнародного права. Через рік його обрали академіком АН УРСР, а в 1949 році він створив у Києві Сектор держави і права АН УРСР (з 1969 року — інститут), основною метою якого було розроблення наукового обґрунтування міжнародної правосуб'єктності УРСР. З 1949 по 1974 рік був керівником цієї установи та завідувачем відділу міжнародного права та порівняльного правознавства. Продовжує його працю його учень Денисов Володимир Наумович.
У повоєнний час і майже до кінця життя Володимир Михайлович був одним з найактивніших учасників у роботі нової міжнародної організації ООН від Української Радянської Соціалістичної Республіки. Так, за ініціативою міністра закордонних справ УРСР академіка Д. З. Мануїльського, він входив до складу делегації УРСР на I, II і IV сесіях Генеральної Асамблеї ООН (відповідно, в 1946, 1947 та 1949 роках)[6]. Д. З. Мануїльский високо цінував В. М. Корецького як талановитого науковця і висококваліфікованого спеціаліста у сфері міжнародного права[7]. У 1946 році науковець був радником Представника СРСР у Раді Безпеки ООН. У період з 1947 року по 1949 рік був членом і першим заступником голови Комісії з прав людини ООН, на яку в цей час було покладено завдання розробити проект Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН у 1948 році[6].
Визнання міжнародною юридичною громадськістю таланту В. М. Корецького відобразилося в обранні його членом Комітету ООН з прогресивного розвитку міжнародного права 31 січня 1947 року.[8]. Таким чином, Володимир Михайлович увійшов в історію як перший член Комісії серед вітчизняних юристів-міжнародників[6]. Перша сесія Комісії пройшла з 12 квітня по 9 червня 1949 року; на ній В. М. Корецький обіймав посаду першого віце-голови[9].
Однак найбільшим досягненням у кар'єрі науковця є його обрання в 1960 році на XV сесії Генеральної Асамблеї ООН і засіданні Ради Безпеки ООН членом Міжнародного Суду ООН у Гаазі строком на 9 років з 1961 по 1970 рік. У період з 1968 по 1970 рік він був обраний віце-президентом Міжнародного Суду[6].
Заслужений діяч науки УРСР (1947). Герой Соціалістичної Праці (1980). Іменем К. названо Інститут держави і права Національної академії наук України.
У 1953 році як радник делегації УРСР взяв участь у Женевській міжнародній конференції з вироблення додаткової конвенції про скасування рабства і работоргівлі. У 1957 році був направлений на конференцію ЮНЕСКО з питань мирного співіснування в Мюнхені, а в 1958]] та 1960 роках очолював делегацію УРСР на конференціях ООН з морського права[6].
В. М. Корецький також брав участь у роботі 48-ї сесії Асоціації міжнародного права в Нью-Йорку (1958) і XIV сесії асамблеї Всесвітньої федерації асоціації сприяння ООН (1959) як представник радянських громадських організацій. З 1957 року науковець був членом радянської групи Постійної палати третейського суду в Гаазі[6].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5a/MogilaKoretskogo.jpg/200px-MogilaKoretskogo.jpg)
Попри похилий вік, В. М. Корецький до останніх днів зберігав працездатність. Помер 25 лютого 1984 року; похований на Лук'янівському кладовищі в Києві (ділянка № 20, ряд 2, місце 1). Надгробок роботи скульптора Сергія Коненкова[10].
Автор наукових праць: «Очерки международного хозяйственного права» (Х., 1928); «Лекции по истории государства и права» (М., 1947); «Очерки англо-американской доктрины и практики международного частного права» (М., 1948); «Общие принципы права в международном праве» (К., 1957) та ін.
Удостоєний звання Героя Соціалістичної Праці (1980). Нагороджений орденом Леніна та орденом Трудового Червоного Прапора.
- ↑ а б https://www.icj-cij.org/en/all-members
- ↑ Денисов, В. Н. Владимир Михайлович Корецкий, 1890—1984 // Правоведение. — 1986. — № № 5. — С. 42.
- ↑ а б в Антологія української юридичної думки. Том 8.Міжнародне право. — К. : «Юридична книга», 2004. — С. 509.
- ↑ Биография В. М. Корецкого. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 15 серпня 2009.
- ↑ История Национальной юридической академии им. Ярослава Мудрого. Архів оригіналу за 6 липня 2013. Процитовано 15 серпня 2009.
- ↑ а б в г д е Денисов В.Н. Корецький Володимир Михайлович // Юридична енциклопедія. — 2001. — Т. 3.
- ↑ История создания Института государства и права им. В.М. Корецкого НАН Украины. Архів оригіналу за 24 серпня 2009. Процитовано 16 серпня 2009.
- ↑ 1947 року Комітет було перейменовано в Комісію міжнародного права
- ↑ Сайт Комиссии международного права. Архів оригіналу за 8 березня 2009. Процитовано 29 серпня 2009.
- ↑ Пантеон зодчих Лук'янівського некрополю. Біографічний довідник. — Київ: «З-Медіа», 2008. — С. 104. ISBN 96696-254-2-4. стор. 97
- В. Н. Денисов. Корецький Володимир Михайлович [Архівовано 17 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 5 : Кон — Кю. — С. 154. — ISBN 978-966-00-0855-4.
- Ю. С. Шемшученко. Корецький Володимир Михайлович [Архівовано 18 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2024. — ISBN 966-02-2074-X.
- В. І. Головченко. Корецький Володимир Михайлович // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К: Знання України, 2004 — Т.1 — 760с. ISBN 966-316-039-X
- Жадько В. О. Український некрополь.-К.,2005.-С.204.
- Владимир Михайлович Корецкий. К 70-летию со дня рождения. — М., 1960. — С. 7.
- Владимир Михайлович Корецкий (К 80-летию со дня рождения) // Советское государство и право. — М., 1970. — № 5. — С. 150.
- Владимир Михайлович Корецкий (К 90-летию со дня рождения) // Советское государство и право. — М., 1980. — № 2. — С. 139-141.
- Перетерский И.С. Рец. На кн.: В.М. Корецкий. Очерки международного хозяйственного права // Советское право. — 1929. — № 12. — С. 35.
- Денисов В.Н. Владимир Михайлович Корецкий (1890-1984) // Известия вузов. Правоведение. — М., 1986. — № 5. — С. 74.
- Денисов В.Н. Корецький Володимир Михайлович // Юридична енциклопедія. — К., 2001. — Т. 3.
- Денисов В.Н. Наукова спадщина академіка В.М. Корецького та сучасний розвиток науки міжнародного права // Держава і право: збірник наукових праць. Юридичні і політичні науки. Спецвипуск.. — К.-Дніпропетровськ., 2003.
- Владимир Михайлович Корецкий. — К., 1984. — С. 47.
- Lahs M. The Teacher in International Law. — Dordrecht, 1987.
- Корецький Володимир Михайлович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 5. Біографічна частина: А-М / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2014. — с.213-216
- Народились 18 лютого
- Народились 1890
- Померли 25 липня
- Померли 1984
- Поховані на Лук'янівському кладовищі
- Випускники Харківського університету
- Викладачі Харківського університету
- Члени Національної академії наук України
- Герої Соціалістичної Праці
- Кавалери ордена Леніна
- Кавалери ордена Трудового Червоного Прапора
- Уродженці Дніпра
- Діячі УРСР
- Академіки АН УРСР
- Доктори юридичних наук СРСР
- Радянські професори
- Науковці Харківського інституту народного господарства
- Науковці Інституту держави і права НАН України
- Судді Міжнародного суду ООН
- Радянські правознавці
- Правники XX століття
- Історики держави і права
- Заслужені діячі науки УРСР
- Люди на монетах України
- Члени КПРС