Бариш Манчо
Бариш Манчо | |
---|---|
тур. Barış Manço | |
Основна інформація | |
Дата народження | 2 січня 1943[1] |
Місце народження | Стамбул, Туреччина[2] |
Дата смерті | 1 лютого 1999[3] (56 років) |
Місце смерті | Кадикей, Стамбул, Туреччина |
Причина смерті | інфаркт міокарда |
Поховання | Kanlıca Cemeteryd |
Роки активності | з 1958 |
Громадянство | Туреччина |
Віросповідання | іслам |
Професії | композитор, телепродюсер, співак, автор пісень |
Освіта | Галатасарайський ліцей |
Інструменти | ударний музичний інструмент і вокал[d] |
Жанри | рок-музика, психоделічний рок і Анатолійський рок |
Членство | Moğollard |
Лейбли | Emre Plakd |
Нагороди | |
Діти (2) | Doğukan Mançod |
Автограф | ![]() |
![]() ![]() |
Мехмет Бариш Манчо (тур. Mehmet Barış Manço); повне ім'я: Тосун Юсуф Мехмет Бариш Манчо (тур. Tosun Yusuf Mehmet Barış Manço);[4] (нар.. 2 січня 1943, Стамбул, Туреччина — пом.. 1 лютого 1999, Стамбул, Туреччина) — турецький рок-музикант, співак, автор пісень, композитор, актор, телепродюсер, телеведучий[5], Державний артист Туреччини[6], посол турецької культури[7].
Відомий під сценічним ім'ям Бариш Манчо.
Почав музичну кар'єру під час навчання в Галатасарайському ліцеї. Піонер турецької рок-музики, один із засновників анатолійського року. Бариш Манчо написав близько 200 пісень і є одним з найпродаваніших і титулованих турецьких виконавців. Багато його пісень були перекладені різними мовами, включаючи англійську, французьку, японську, грецьку, італійську, болгарську, румунську, перську, іврит, урду, арабську, німецьку та інші[8]. Зі своєю телепрограмою «7'den 77'ye» (з тур. «Від 7 до 77») Манчо подорожував світом і відвідав багато країн[9].
Бариш Манчо народився в районі Ускюдар в Стамбулі 2 січня 1943 року. Його мати, Ріккат Уяник, була відомою співачкою на початку 1940-х рр. Його старший брат, який народився під час Другої світової війни, був названий Савашем (з тур. savaş — «війна»), а його самого батьки назвали Баришем (з тур. barış — «мир») на честь закінчення війни. При народженні він отримав додаткове ім'я Тосун Юсуф на честь свого дядька. Ім'я Тосун Юсуф батьки прибрали перед вступом Бариша до початкової школи[10].
У початковій школі йому голили голову, щоб запобігти появі вошей. Він називав це однією з причин, через яку він відпустив згодом довге волосся.
Під час навчання в Галатасарайському ліцеї, а пізніше в ліцеї Шишли Теракки, він створив свій перший гурт Kafadarlar (з тур. «Приятелі»)[11]. Турецький економіст Асаф Саваш Акат грав на саксофоні, а гітарист Ендер Енен зробив свою власну гітару, тому що в ті роки було важко придбати справжню на ринку.
У 1962 та 1963 роках разом зі своєю наступним гуртом Harmoniler (з тур. «Гармонія») він записав кавер-версії деяких популярних американських твіст-композицій та аранжування пісень турецьких народних пісень у стилі рок-н-ролу, поклавши початок анатолійському рок-руху — синтезу турецької народної музики та року. У цей період ключовий візуальний та музичний вплив на нього здійснив Елвіс Преслі.
Після закінчення ліцею у 1963 році він переїхав до Європи, подорожуючи по Парижу і Льєжу, де створив гурти з місцевими музикантами і записав кілька синглів, головним чином, англійською і французькою мовами, а також деякі турецькою. Потім, у 1964 році, Бариш Манчо продовжив навчання в Королівській академії образотворчих мистецтв в Льєжі, Бельгія[12]. Він гастролював зі своїм гуртом Les Mistigris у Німеччині, Бельгії, Франції й Туреччини до 1967 року[13].
У 1967 році він потрапив в автомобільну аварію, після якої почав відрощувати вуса, щоб приховати шрам.
Розчарований труднощами роботи з музикантами різних національностей, він створив гурт Kaygısızlar (з тур. «Безтурботні»), в якій брали участь Мазхар Алансон і Фуат Гюнер — майбутні учасники гурту MFÖ. Він записав кілька синглів і гастролював з гуртом — як Туреччиною, так і за кордоном, — поки учасники гурту заявили, що вони не хочуть жити за кордоном.
У 1970 році він заснував гурт Barış Manço Ve… (з тур. «Бариш Манчо і…») знову з іноземними музикантами, щоб записати свій перший шлягер-сингл, як у Туреччині, так і в Бельгії, «Dağlar Dağlar» (з тур. «Гори, гори!»), продавши більше 700 000 примірників. Сьогодні ця пісня залишається одним з найпопулярніших його творів[14].
Після успіху «Dağlar Dağlar» Манчо записав пару синглів з гуртом Moğollar (з тур. «Монголи»), іншою популярною турецькою анатолійською рок-гуртом[15]. Потім він вирішив повернутися в Туреччину, де він недовго попрацював у гурті Kaygısızlar зі зміненим складом. 1971 року його ранні роботи були зібрані під його першим повноформатним альбомом «Dünden Bugüne».
У 1972 році він створив гурт Kurtalan Ekspres, в якій буде брати участь до самої смерті[16]. 1975 року, коли він продовжив писати сингли, він випустив свій перший некомпільований LP «2023» — концептуальний альбом, який включає в себе багато інструментальних пісень.
Останньою спробою для досягнення міжнародного успіху став випуск у Європі та Південній Африці LP під назвою «Baris Mancho» (1976) з оркестром Джорджа Хейса під лейблом CBS Records. Хоча альбом не приніс очікуваного успіху, він досяг вершини хіт-парадів в Румунії і Марокко. 1977 року альбом вийшов у Туреччині під назвою «the Nick Chopper». 1975 року Бариш Манчо знявся у фільмі «Благослови нас, батьку!» (з тур. Baba Bizi Eversene), який є єдиним фільмом, в якому він знявся за свою кар'єру. Музика у фільмі складається з компіляції пісень, написаних Баришем Манчо і гуртом Kurtalan Ekspres.
З 1977 по 1980 рік він випустив ще три альбоми в Туреччині, частково складаються з ранніх збірок синглів, а саме: «Sakla Samanı Gelir Zamanı» (1977), «Yeni Bir Gün» (1979) та «20. Sanat Yılı Disko Manço» (1980), записаних у стилі пісень з альбому «2023». Більша частина матеріалу тієї епохи доступна у пізніших збірках «Ben Bilirim» і «Sarı Çizmeli Mehmet Ağa»[17].
У 1981 році Бариш Манчо з гуртом Kurtalan Ekspres випустив альбом «Sözüm Meclisten Dışarı», містить багато пісень, включаючи «Alla Beni Pulla Beni», «Arkadaşım Eşek», «Gülpembe», «Halhal» і «Dönence». Альбом, як і раніше залишається одним з найпопулярніших творів Манчо і викликав сплеск його популярності у 1980-х роках.
«Arkadaşım Eşek» (з тур. — «Мій друг осел»), швидко став дуже популярним серед дітей (пісня про ностальгію за сільським життям і спочатку не була задумана як дитяча пісня). Протягом всієї своєї кар'єри він писав багато інших пісень, головним чином для дітей, щоб домогтися визнання серед турецьких дітей 1980-х і 1990-х років. З іншого боку, пісня «Gülpembe», складена басистом Kurtalan Ekspres Ахметом Гювенчем, є реквіємом по бабусі Баришу Манчо, яка залучила молодшу аудиторію і є найпопулярнішою піснею Манчо нарівні з «Dağlar Dağlar»[18].
У 1983 році вийшов альбом «Estağfurullah, Ne Haddimize», пісні з якого — «Halil Ibrahim Sofrası» і «Kol Düğmeleri» — стали шлягерами. «Halil Ibrahim Sofrası» став прикладом фірмової моральної тематики пісень Манчо, рідкісною особливістю турецької поп-музики[19].
У 1985 році вийшов альбом «24 Ayar Manço», який містив пісню «Gibi Gibi» і довгу концептуальну пісню «Lahburger». Це ознаменувало початок зсуву в звучанні музики Баришу Манчо, що характеризується інтенсивним використанням синтезаторів і драм-машин на відміну від його ранніх робіт, які складаються з орієнтованого на гурт рок-звучання. У наступні роки Манчо випустив альбоми «Değmesin Yağlı Boya» (1986), «Sahibinden Ihtiyaçtan» (1988) і «Darısı Başınıza» (1989), що містили кілька шлягерів і демонстрували його нове звучання[20].
У 1988 році на турецькому державному телеканалі TRT 1 вийшла програма «7'den 77'ye» (з тур. «Від 7 до 77»), продюсером якої став Бариш Манчо. Це був симбіоз музики, ток-шоу та документальної програми, що став головним хітом протягом восьми років. Манчо відвідав майже 150 країн у рамках програми. Проєкт програми «Adam Olacak Çocuk», присвячений дітям, зміцнив популярність Манчо серед молодого покоління.
Хоча його популярність тривала в 1990-х роках завдяки широкій аудиторії цієї телепрограми, його музичні твори в цей період були не такими успішними, як в попередні десятиліття. Альбоми «Mega Manço» (1992) і «Müsaadenizle Çocuklar» (1995) стали найменш успішними в його кар'єрі, попри відносний успіх дитячого хіта 1992 року «Ayı» (з тур. «Ведмідь»). З іншого боку, в 1995 році він гастролював по Японії з гуртом Kurtalan Ekspres, результатом чого став альбом «Live In Japan» (1996) — єдиний концертний альбом Манчо. Він випустив у Японії ще два альбоми, після чого його там назвали «людиною, яка пише пісні про овочі», маючи на увазі пісні «Domates, Biber, Patlıcan» (з тур. «Помідор, перець, баклажан») і «Nane, Limon Kabuğu» (з тур. «М'ята, лимонна цедра»), шлягери 1980-х років[21].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f6/Kanl%C4%B1caCemetery_%286%29.jpg/220px-Kanl%C4%B1caCemetery_%286%29.jpg)
1 лютого 1999 року Бариш Манчо помер від раптового серцевого нападу перед виходом своєї щойно закінченої останньої роботи «Mançoloji» (з тур. «Манчологія») (1999), подвійного альбому, що містить нові записи його пісень і незакінчену інструментальну пісню «40. Yıl» (з тур. «40-річчя») про своє 40-річчя в музиці[22].
Він був похований на кладовищі Канлиджа в Стамбулі[23].
Бариш Манчо був одним з найбільш впливових турецьких музикантів. На початку своєї кар'єри він і його гурти зробили свій внесок до турецького рок-руху, поєднуючи традиційну турецьку музику з рок-музикою, які досі залишаються одним з основних напрямів турецької популярної музики.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/Manco_Kosk_Baris_Manco.jpg/220px-Manco_Kosk_Baris_Manco.jpg)
Його візуальний образ — довге волосся, вуса і великі кільця — пом'якшив реакцію консервативної турецької громадської думки.
Манчо був засновником прогресивного анатолійського рок-руху в 1970-х роках. Його експерименти з електронними інструментами наприкінці 1980-х сприяли розвитку турецької популярної музики 1990-х років.
Його лірика з різноманітними темами, головним чином, переросла у дещо модернізовану версію традиції «ашиків» (з тур. aşık — «трубадур»), була вкрай маргінальної на популярній музичній сцені 1980-х років, у якій переважала любовна лірика.
В 2002 році вийшов альбом «Yüreğimdeki Barış Şarkıları» (з тур. «Пісні Бариша (миру) в моєму серці»), в якому представлені 15 популярних турецьких виконавців таких різних жанрів, як арабески, поп і рок (як в анатолійському, так і в західному стилі)[24].
- Dünden Bugüne (1972) (Sayan)
- 2023 (1975) (Yavuz Plak)
- Sakla Samanı Gelir Zamanı (1976) (Yavuz)
- Baris Mancho (у Туреччині — The Nick Chopper) (1976) (CBS Disques/Grammofoonplaten S. A. B. V., CBS 81784, Yavuz LP)
- Yeni Bir Gün (1979) (Yavuz ve Burç Plakçılık)
- 20 Sanat Yılı Disco Manço (1980) (Türküola)
- Sözüm Meclisten Dışarı (1981) (Türküola)
- Estağfurullah … Ne Haddimize! (1983) (Türküola)
- 24 Ayar Manço (1985) (Emre Plakçılık)
- Değmesin Yağlı Boya (1986) (Emre Plakçılık)
- 30 Sanat Yılı Fulaksesuar Manço — Sahibinden Ihtiyaçtan (1988) (Emre Plakçılık)
- Darısı Başınıza (1989) (Yavuz ve Burç Plakçılık)
- Mega Manço (1992) (Emre Plak)
- Müsaadenizle Çocuklar (1995) (Emre Plak)
- Barış Manço Live In Japan (1996) (Emre Plak)
- Mançoloji (1999) (Emre Plak)
- Barış Manço Golden Rollers (2018) (Tunas Tunes)
З Harmoniler
- Twistin USA / The Jet (1962) (Grafson MGG 515)
- Do The Twist / let's Twist again (1962) (Grafson MGG 516)
- Cit Cit Twist / Dream Girl (1963) (Grafson MGG 566)
З Jacques Denjean Orchestra
- Baby Sitter / Quelle Peste / Jenny Jenny / Un Autre Amour Que Toi (1964) (Rigolo 18.726)
З Les Mistigris
- Il Arrivera [Архівовано 28 лютого 2020 у Wayback Machine.] / Une Fille [Архівовано 10 серпня 2017 у Wayback Machine.] (1966) (Sahibinin Sesi 45-AX 3092)
- Bien Fait Pour Toi [Архівовано 28 лютого 2020 у Wayback Machine.] / Aman Avcı Vurma Beni (1966) (Sahibinin Sesi 45-AX 3093)
- Bizim Gibi / Big Boss Man / Seher Vakti / Good Golly Miss Molly (1967) (Sayan)
З Kaygısızlar
- Kol Düğmeleri / Big Boss Man / Seher Vakti / Good Golly Miss Molly (1967) (Sayan FS-144)
- Kızılcıklar / i'll Go Crazy (1968) (Sayan FS-171)
- Bebek / Keep Lookin' (1968) (Sayan FS-179)
- Karanlıklar Içinde / Trip — To a Fair [Архівовано 17 серпня 2017 у Wayback Machine.] (1968) (Sayan FS-180)
- Boğaziçi / Flower of Love [Архівовано 23 грудня 2020 у Wayback Machine.] (1968) (Sayan FS-194)
- Runaway [Архівовано 10 серпня 2017 у Wayback Machine.] / Unutamıyorum (1969) (Sayan FS-199)
- Aglama Değmez Hayat / Kirpiklerin Ok Ok Eyle (1969) (Sayan FS 204)
- Kağızman / Anadolu (1969) (Sayan FS 213)
З Barış Manço Ve
- Derule / Küçük Bir Gece Müziği (1970) (Sayan FS-223)
- Dağlar Dağlar 1 / Dağlar Dağlar 2 (1970) (Sayan 229)
З Moğollar
- Işte Hendek Işte Deve / Katip Arzuhalim Yaz Yare Boyle (1971) (Sayan FS-266)
З Moğollar / Kaygısızlar
- Bin Boğanın Kızı / Ay Osman (1971) (Sayan FS-271)
З Kaygısızlar / Les Mistigris
- Fil ile Kurbağa / Je te Retrouverais (1972) (Sayan FS 279)
З Kurtalan Ekspres
- Ölüm Аллаху ın Emri / Gamzedeyim Deva Bulmam (1972) (Yavuz YA 1544)
- Lambaya Püf De / Kalk Gidelim Küheylan (1973) (Yavuz YA 1548)
- Gönül Dağı / Hey Koca Topcu Genç Osman (1973) (Yavuz YA 1554)
- Nazar Eyle Nazar Eyle / Gülme Ha Gülme (1974) (Yavuz YA 1562)
- Bir Bahar Akşamı / Estergon Kalesi (1974) (Yavuz YA 1569)
- Ben Bilirim /2023 (1975) (Yavuz Plak YA 1573)
- Çay Elinden Öteye Rezil Dede / Vur Ha Vur (1976) (Yavuz Plak YA 1580)
- Ride On Miranda [Архівовано 31 липня 2020 у Wayback Machine.] (1976) (CBS / Sony Music)
- Blue Morning Angel [Архівовано 7 листопада 2020 у Wayback Machine.] (1976) (CBS / Sony Music)
- Tell Me Old Man [Архівовано 28 лютого 2020 у Wayback Machine.] (1976) (CBS / Sony Music)
З George Hayes Orchestra / Kurtalan Ekspres
- Nick the Chopper / Lonely Man [Архівовано 27 червня 2020 у Wayback Machine.] (1977) (Yavuz YA 1584)
З Kurtalan Ekspres
- Hal Hal / Eğri Eğri Doğru Doğru Eğri Büğrü Ama Yine De Doğru (1981) (Türküola 239)
- «Благослови нас, батьку!»
- Державний артист Туреччини (1991)[25].
- Почесний доктор Університету Хаджеттепе[26].
- Орден Леопольда II (Бельгія)[27].
- Почесний громадянин Туркменії[28].
- ↑ Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ Deutsche Nationalbibliothek Record #129794023 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ Person Profile // Internet Movie Database — 1990.
- ↑ «İşte Barış Manço'nun gerçek adı»
- ↑ Variety's Film Reviews 1985—1986 (Vol 19) by R R Bowker Publishing, ISBN 978-0-8352-2799-5
- ↑ 1991 yılında seçilen Devlet Sanatçıları. Архів оригіналу за 23 жовтня 2017. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Star haber „Barış Manço vefat edeli 15 yıl oldu“». Архів оригіналу за 15 лютого 2016. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Baris Manco». Архів оригіналу за 14 вересня 2017. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Türkiye Barış'ı arıyor»
- ↑ «Barış Manço'nun annesi öldü». Milliyet Gazetesi. 7 лютого 1999. с. 18.
- ↑ «Unutma ki dünya fani…». Архів оригіналу за 17 січня 2021. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Askerliğine Karar ALınan Barış Manço Belçika'da». Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Türkiye'nin Avrupa'daki En Büyük San'at Elçisi Barış Manço (Barış Manço'nun gazetede yer alan bir röportajı)». Milliyet Gazetesi, Hafta Sonu ilavesi. 4 сентября 1966. стр. 2.
- ↑ «Türk Müziğinde Bir Beyefendi „Cüneyd Orhon“».
- ↑ Tunca 2005, стр. 30
- ↑ Tunca 2005, стор. 48, 49
- ↑ Tunca 2005, стор. 156
- ↑ «Barış Manço: Su Kabağı Üzerine Şarkı Bestelemek şart Oldu». Milliyet Gazetesi. 10 лютого 1983. стор. 10.
- ↑ «Manço'lara „yeni kan“». Milliyet Gazetesi, Renk. 1 серпня 1984. стор. 1.
- ↑ «Barış Manço „ameliyattan sonra yeniden doğmuş gibiyim“ diyor: İkinci Hayat». Milliyet Gazetesi, Renk eki. 5 вересня 1985. стор. 1.
- ↑ «Barış Manço: Sanatçı olduğumu iddia etmiyorum».
- ↑ «Barış Manço'yu kaybettik». Архів оригіналу за 15 січня 2012. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Barış Manço, mezarı başında dualarla anıldı».
- ↑ «Heyecan olmazsa olmaz». Архів оригіналу за 17 січня 2021. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «1991 Yılında Seçilen Devlet Sanatçıları». Архів оригіналу за 24 липня 2015. Процитовано 17 травня 2020.
- ↑ «Doktorunuz Konuşuyor („Oku Bakiim“ adlı gazete yazısı)». Milliyet Gazetesi. 19 марта 1995. стр. 4.
- ↑ В Турции чтят память певца и композитора Барыша Манчо. Архів оригіналу за 16 лютого 2017. Процитовано 28 травня 2022.
- ↑ Manço, Barış (26 Şubat 1995). «Yeni Vatanımdan İlk Yazı („Oku Bakiim“ başlıklı köşe yazısı)». Milliyet Gazetesi. стр. 4.