Katolícka cirkev (latinská cirkev a východné katolícke cirkvi)
Kresťanstvo |
![]() |
Hlavné znaky |
Viera v jedného Boha v troch osobách Ježiš Kristus je človek a Boží Syn |
Hlavné osobnosti |
Ježiš Kristus Panna Mária |
Hlavné náboženské obrady |
Omša/Liturgia • Sviatosti |
Knihy |
Biblia (Starý zákon, Nový zákon) |
História a kultúra |
Dejiny kresťanstva • Kresťanské umenie |
Hlavné sviatky |
Veľká noc, Vianoce / Narodenie Pána, Turíce, Zjavenie Pána / Bohozjavenie, … |
Katolícka cirkev je cirkev (buď jednotlivá z viacerých cirkví alebo tieto všetky cirkvi ako celok), ktorá uznáva za svoju hlavu rímskeho pápeža, zástupcu Ježiša Krista na Zemi.[1] Katolícka cirkev je tvorená cirkvami sui iuris. Aktuálne je to 24 cirkví sui iuris – 23 východných (východné katolícke cirkvi) a jedna západná (tzv. latinská cirkev). Na Slovensku má Katolícka cirkev dva obrady, latinský obrad – Rímskokatolícka cirkev a byzantský obrad – Gréckokatolícka cirkev.[2]
Pojmom Katolícka cirkev[3] označujeme celý rad cirkevných hierarchických spoločenstiev, inštitúcií a zriadení na subnárodnej, národnej aj nadnárodnej úrovni po celom svete. Do pojmu zahrňujeme rôzne právne samostatné celky či osoby typu farnosť, diecéza či národná provincia; Katolícka cirkev nie je sama osebe ako celok právnym subjektom. Hlavným významným zjednocujúcim prvkom všetkých týchto ustanovizní je uznávanie rímskeho biskupa – pápeža za hlavu cirkvi (primát pápeža), a teda uznanie jeho právnej a duchovnej moci nad sebou (hovoríme o zjednotení s Rímom).
Názov
[upraviť | upraviť zdroj]Slovo katolícka v jej názve znamená všeobecná (v zmysle celá, úplná). Spojenie katolícka cirkev (gr. Καθολικὴ Εκκλησία) sa prvý raz vyskytuje v liste sv. Ignáca Antiochijského do Smyrny okolo r. 150.
Katolícka cirkev zo svojho pohľadu nemá vyhranené pomenovanie (vychádzajúc zo svojej vierouky sa označuje za jednu, svätú, všeobecnú a apoštolskú cirkev).
Pôvod a zakladateľ
[upraviť | upraviť zdroj]Cirkvi Katolíckej cirkvi sa chápu a definujú v spoločenstve s inými cirkvami ako Ježišom Kristom založený ľud Novej zmluvy. Tvrdia a navzájom si uznávajú nepretržitú dejinnú kontinuitu s cirkvou založenou Ježišom Kristom, ktorá je zaručená neprerušenou apoštolskou postupnosťou biskupským a kňazským svätením. Zdieľajú vieru, že Cirkev bola založená zoslaním Ducha Svätého na Turíce (Sk 2, 1-4), pričom jej hlavou má byť Peter, povolaný za jej hlavu (Jn 21, 15-17), a jeho nástupcovia.
Katolícka cirkev uznáva apoštolskú postupnosť pravoslávnych cirkví a starokatolíckej cirkvi, ale vyslovila sa negatívne o apoštolskej postupnosti cirkví vzniknutých z reformácie (vrátane anglikánskej cirkvi).
Katolícka cirkev teda vyvodzuje ako svojho zakladateľa Ježiša Krista a povolaného apoštola Petra. Historické podmienky otvorenej cirkvi sa rodili postupne, keďže prvotná cirkev bola zasiahnutá ťažkým prenasledovaním zo strany Rímskej ríše. Prvými koncilmi, dokončením zbierky kánonických biblických kníh a uznaním kresťanstva rímskym cisárom Konštantínom I. Veľkým roku 313 Milánskym ediktom sa Katolícka cirkev vo svojej pôvodnej podobe dožíva skutočného životaschopného zrodu.
Cirkvi sui iuris, ktoré tvoria Katolícku cirkev
[upraviť | upraviť zdroj]Katolícku cirkev tvorí 24 cirkví sui iuris. Tieto sú rozdelené do 5 tradícií (alexandrijská, antiochijská, arménska, chaldejská, konštantínopolská a latinská). Každá z cirkví tiež patrí k niektorému z obradov.
Východné obrady:
- etiópsky obrad
- koptský obrad
- arménsky obrad
- maronitský obrad
- východosýrsky obrad
- západosýrsky obrad
- grécky obrad
Západné obrady:
Hoci rímskokatolícka cirkev patrí k rímskemu obradu, lokálne sa v nej vyskytujú aj iné západné obrady ako napr. amboziánsky či mozarabský.
Cirkvi sui iuris ktoré tvoria Katolícku cirkev
Poznámka: Zoradené sú podľa tradícií a v abecednom poradí.
- 1. Tradícia alexandrijská
-
- Eritrejská katolícka cirkev (etiópsky obrad)
- Etiópska katolícka cirkev (etiópsky obrad)
- Koptská katolícka cirkev (koptský obrad)
- 2. Tradícia antiochijská
-
- Maronitská katolícka cirkev (maronitský obrad)
- Sýrska katolícka cirkev (západosýrsky obrad)
- Sýrsko-malankarská katolícka cirkev (západosýrsky obrad)
- 3. Tradícia arménska
-
- Arménska katolícka cirkev (arménsky obrad)
- 4. Tradícia chaldejská
-
- Chaldejská katolícka cirkev (východosýrsky obrad)
- Sýrsko-malabarská katolícka cirkev (východosýrsky obrad)
- 5. Tradícia konštantínopolská (Gréckokatolícke cirkvi)
-
- Albánska gréckokatolícka cirkev
- Bieloruská gréckokatolícka cirkev
- Bulharská gréckokatolícka cirkev
- Grécka gréckokatolícka cirkev
- Chorvátska gréckokatolícka cirkev
- Italo-albánska gréckokatolícka cirkev
- Macedónska gréckokatolícka cirkev
- Maďarská gréckokatolícka cirkev
- Melchitská gréckokatolícka cirkev
- Rumunská gréckokatolícka cirkev
- Rusínska gréckokatolícka cirkev
- Ruská gréckokatolícka cirkev
- Slovenská gréckokatolícka cirkev
- Ukrajinská gréckokatolícka cirkev
(všetky cirkvi konštantínopolskej tradície sú gréckeho obradu)
- 6. Tradícia latinská
-
- Rímskokatolícka cirkev (rímsky obrad)
Apoštolský exarchát pre Srbsko a Čiernu horu zatiaľ nie je výslovne uznaný ako cirkev sui iuris.[4]
Čo je Cirkev sui iuris
[upraviť | upraviť zdroj]„Svätá katolícka Cirkev, tajomné Telo Kristovo, sa skladá z veriacich, čo sú organicky spojení v Duchu Svätom tou istou vierou, tými istými sviatosťami a tou istou správou a ktorí, zoskupení do rozličných hierarchicky spojených celkov, tvoria miestne cirkvi a či obrady. Medzi nimi jestvuje podivuhodná vospolnosť, takže rozmanitosť v Cirkvi nielenže nie je na škodu jej jednote, ale ju skôr robí očividnou.“[5]
„Spoločnosť veriacich, ktorí sú spojení podľa právnych predpisov s hierarchiou, ktorú výslovne alebo mlčky uznáva najvyššia autorita Cirkvi, sa v tomto zákonníku označuje cirkvou sui iuris.“[6]
„Partikulárne cirkvi sú plne katolícke prostredníctvom spoločenstva s jednou z nich: s Rímskou cirkvou, ktorá ‚predsedá v láske‘.“ (KKC, č. 834)
„Pod názvom partikulárna cirkev, ktorou je predovšetkým diecéza (alebo eparchia), rozumie sa pospolitosť veriacich, ktorí sú v spoločenstve viery a sviatostí so svojím biskupom vysväteným v apoštolskom nástupníctve. Tieto partikulárne cirkvi sú utvorené „na obraz všeobecnej Cirkvi; v nich a z nich [utvorená] jestvuje jedna a jediná Katolícka cirkev“.“ (KKC, č. 833)
V niektorých, najmä starších dokumentoch a literatúre, sú cirkvi sui iuris nazývané aj partikulárne alebo miestne cirkvi, ale chápanie významu pojmov partikulárna cirkev a miestna cirkev sa líši v rozličných dokumentoch.
Cirkvi sui iuris (teda cirkvi svojho práva) sú obdobou autonómnych cirkví v pravosláví.
Cirkevná hierarchia
[upraviť | upraviť zdroj]Základom cirkevného usporiadania je cirkevná hierarchia, ktorá má presnú štruktúru. Na čele cirkvi stojí rímsky biskup – pápež. Jemu podliehajú v duchovnej a v Kanonickým právom presne definovanej právnej rovine všetci biskupi sveta, ktorí sú nástupcovia apoštolov. V duchovnej rovine sú nad biskupmi kardinálni biskupi (kardináli), ktorí sú akýmisi vernými, blízkymi spoločníkmi pápeža a zároveň majú právo voliť nového pápeža. Biskupi majú svojich kňazov a diakonov, ktorí sú ich pomocníkmi, pričom títo taktiež uplatňujú apoštolskú službu.
Inštitucionálna správa Katolíckej cirkvi kopíruje jednotlivú moc cirkevnej hierarchie. Pápež je na čele mestského štátu Vatikán, v ktorom sídlia ústredné inštitúcie Katolíckej cirkvi. Biskupi a kardináli predsedajú kongregáciám, ktoré by sa dali prirovnať k akýmsi cirkevným ministerstvám. Najznámejšími kongregáciami sú Kongregácia pre doktrínu viery, Kongregácia pre božskú úctu a sviatosti a Kongregácia pre kauzy svätých
Rozšírenosť Katolíckej cirkvi
[upraviť | upraviť zdroj]Niektorý z redaktorov požiadal o revíziu tohto článku. Redaktor si napríklad nie je istý, či neobsahuje obsahové chyby alebo je dostatočne zrozumiteľný. Prosím, opravte a zlepšite tento článok. Po úprave článku môžete túto poznámku odstrániť. |
Početnosť členov Katolíckej cirkvi
[upraviť | upraviť zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/Catholic_population.svg/220px-Catholic_population.svg.png)
Katolícka cirkev je najväčšou kresťanskou cirkvou na svete. Podľa Štatistickej ročenky Cirkvi bolo ku koncu roka 2003 evidovaných v globálnom meradle 1 085 557 000 členov Katolíckej cirkvi, čo predstavuje vyše polovicu všetkých kresťanov vo svete. Z celkového počtu katolíkov na svete je okolo 17,1 mil. východných katolíkov.[7]
Na Slovensku má Katolícka cirkev spolu okolo 3,6 mil. veriacich (z toho okolo 3,4 mil. má Rímskokatolícka cirkev a asi 206 tis. Gréckokatolícka cirkev).[8]
Počet členov Katolíckej cirkvi má v súčasnosti vzrastajúcu tendenciu, a to predovšetkým v Afrike a v Ázii, hoci katolicizmus v Európe a v USA naďalej stráca svoj tradičný politický vplyv. Nárast v počte medzi rokmi 1978 a 2000 predstavoval asi 288 miliónov. Najväčší počet katolíkov žije v Južnej Amerike.
V porovnaní medzi rokmi 1910 a 2010 percentuálne zastúpenie katolíkov v populácii pokleslo v Európe zo 44 na 35%, v Latinskej Amerike a Karibiku z 90 na 72%, naopak stúplo v Severnej Amerike z 16 na 26% a Subsaharskej Afrike z 1 na 21%.[1]
V uplynulom roku (2017) bolo prvýkrát podľa údajov belgickej biskupskej konferencie pokrstených v Katolíckej cirkvi menej ako 50 percent zo všetkých narodených detí. Čísla ukazujú, že úbytok krstov je od roku 2010 najsilnejší v bruselskej diecéze (32%) a v Antverpách (31%).[2]
Katolícka cirkev v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch 20. storočia
[upraviť | upraviť zdroj]Na začiatku pontifikátu Jána Pavla II. bolo 739 126 000 rímskych katolíkov, t. j. 18% svetového obyvateľstva. Táto ľudská masa predstavovala významnú výchovnú a kultúrnu moc; mala 79 207 základných a viac než 28 000 stredných škôl a takmer milión študijných príležitostí na univerzitách. Ešte začiatkom šesťdesiatych rokov bolo v tradičných krajinách srdca Európy (a v Severnej Amerike) vcelku 51,5% katolíkov. Zo šestnástich krajín, ktoré mali viac než 10 miliónov katolíkov, patrilo do tretieho sveta osem. Rátalo sa, že v roku 2 000 bude 70% katolíkov žiť v rozvojových krajinách, hlavne v Afrike a v Latinskej Amerike. Katolicizmus na jednej strane prestal byť prevažne európskym javom, na druhej strane sa stal náboženstvom miest a veľkomiest. Okolo roku 2 000 bude väčšina katolíkov žiť v obrích metropolách s viac než 5 miliónmi obyvateľov, najmä vo vôbec najväčších mestách sveta, ktorými sú Mexiko (31 miliónov) a Sao Paolo (26 miliónov). Ale zatiaľ čo sa demografické ťažisko katolicizmu presunulo do Južnej Ameriky v dôsledku vysokej pôrodnosti, ktorou sa obyvateľstvo po roku 1945 zdvojnásobilo, v skutočnosti sa najrýchlejšie šírilo konverziami v Subsaharskej Afrike. Podľa štatistík sedemdesiatych rokov sa o rozvoj kresťanstva v Afrike z 25 miliónov v roku 1950 približne na 100 miliónov v roku 1975 zaslúžila hlavne Katolícka cirkev, ktorá od roku 1950 zdvojnásobila počet misionárov.[9]
Z týchto závažných zmien vyplynuli ďalšie paradoxy. V Latinskej Amerike, najmä v Brazílii a Strednej Amerike bola najpopulárnejšou stránkou katolicizmu takzvaná teológia oslobodenia. Omnoho silnejším a takmer všadeprítomným javom v Latinskej Amerike sedemdesiatych rokov bola narastajúca religiosidad popular.[9]
Kanonické právo
[upraviť | upraviť zdroj]Právny systém latinskej cirkvi tvorí Kódex Kanonického práva. Východné katolícke cirkvi sa riadia vlastným kánonickým právom, ktorého základným prameňom je Kódex kánonov východných cirkví.
Viera Katolíckej cirkvi
[upraviť | upraviť zdroj]Referencie
[upraviť | upraviť zdroj]- ↑ CIC kán. 331
- ↑ Katolícka cirkev v Slovenskej republike - kbs.sk
- ↑ V oficiálnych dokumentoch sa názov „Katolícka cirkev“ píše s veľkým začiatočným písmenom na odlíšenie od všeobecného pojmu "katolícka cirkev", pozri napr. údaje na oficálnej stránke Katolíckej cirkvi na Slovensku, Katechizmus katolíckej cirkvi apod.
- ↑ Congregazione per le Chiese Orientali: Scheda informativa sulle Chiese Cattoliche Orientali [online]. [Cit. 2010-11-12]. Dostupné online. Archivované 2012-01-18 z originálu.
- ↑ Orientalium ecclesiarum, č. 4 [online]. . Dostupné online.
- ↑ CCEO, can. 27
- ↑ štatistiky o východných katolíckych cirkvách sú na stránke Eastern Catholic Churches Statistics
- ↑ Obyvateľstvo SR podľa náboženského vyznania – sčítanie 2011, 2001, 1991
- ↑ a b Ján pavol ii. - kresťanstvo za jeho pontifikátu
Pozri aj
[upraviť | upraviť zdroj]Zdroje
[upraviť | upraviť zdroj]- ROZDELENIE CIRKVÍ PODĽA JEDNOTLIVÝCH TRADÍCIÍ Archivované 2012-01-23 na Wayback Machine
- Katechizmus katolíckej cirkvi. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 1998. X + 918 s. ISBN 80-7162-253-2 (online verzia: Katechizmus katolíckej cirkvi)
- Congregazione per le Chiese Orientali: Scheda informativa sulle Chiese Cattoliche Orientali Archivované 2012-01-18 na Wayback Machine