Charles Le Goffic
Charles Le Goffic | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | Charles Henri Francis Jean Marie Le Goffic 14. juli 1863[1][2][3][4] ![]() Lannion[5] | ||
Død | 12. feb. 1932[1][2][3][4]![]() Lannion[5] | ||
Beskjeftigelse | Lyriker, skribent, litteraturkritiker, romanforfatter, lærer ![]() | ||
Embete | |||
Utdannet ved | lycée Georges-Clemenceau | ||
Ektefelle | Julie Fleury (1888) | ||
Far | Jean-François Le Goffic | ||
Mor | Marie-Aimée Alexandrine Le Tulle | ||
Parti | Action française | ||
Nasjonalitet | Frankrike | ||
Gravlagt | cimetière de Trégastel | ||
Medlem av | Académie française (1930–1932) (erstatter: François de Curel, erstattet av: Abel Bonnard)[6] Breton Regionalist Union (1898–) (president)[7] Dîner celtique | ||
Utmerkelser | Ridder av Æreslegionen (1900) Offiser av Æreslegionen (1913) Prix Alfred Née (1908) Prix Sobrier-Arnould (1898) Montyon Prizes (1893) | ||
Signatur | |||
![]() | |||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/14/Charles_Le_Goffic_by_Nadar.jpg/250px-Charles_Le_Goffic_by_Nadar.jpg)
Charles Henri Le Goffic (født 14. juli 1863 i Lannion i Bretagne i Frankrike, død 12. februar 1932 samme sted) var en fransk forfatter og litteraturhistoriker.
Biografi
[rediger | rediger kilde]Charles Le Goffics barndom var hos hans pleierske, enten i Perros-Guirec, eller i Trégastel.
Etter en rettslig avgjørelse i sin favør kjøpte han en bondegård ved Run-Rouz i Trégastel. Han arbeidet som lærer i Gap, Évreux, Nevers og Le Havre.
I 1886 grunnla han sammen med Maurice Barrès[8] og Raymond de Tailhède et litterært tidsskrift, Les Chroniques. Goffic skrev ekstensivt om den bretonske og videre keltiske kulturelle identitet, og understreket betydningen av lokale tradisjoner og kulturell kontinuitet.
I oktober 1888 giftet han seg med Julie Fleury; deres datter Hermine døde da hun var bare 17 år.[9]
Le Goffic hadde i 1889 en sjeldent vellykket debut med diktsamlingen Amour breton, og skrev senere i forskjellige litterære sjangere, som lyrikk, romaner (for eksempel Le crucifié de Kéraliès, 1892) og kulturstudier (som L'âme bretonne, 4 bind, 1902-22). Hans noveller Passions Celtes (1910) var av stor betydning for den bretonske kulturelle renessanse. En av dem ble dramatisert av Le Goffic etter ønske fra Guy Ropartz for librettoen av hans opera Le Pays.[10]
Hans produksjon gir et fyldig og kunstnerisk høytstående totalbilde fra hans tid av mennesker og landskap i Bretagne.
Le Goffic fremtrådte også som litteraturhistoriker med verk som Les romanciers d'aujourd'hui (1890), Racine (1912) og La littérature française aux XIX et XX siècles (1912).
I 1895 introduserte introduserte han Great Highland Bagpipe, en skotsk sekkepipe, i Bretagne.
Politisk samarbeidet han med Charles Maurras, blant annet om tidsskriftet Revue d'Action française (1899), som senere avfødte L'Action française (1908). Skjønt han var en overbevist republikaner fikk hans militante regionalisme og tradisjonalistiske idealser ham til å støtte maurrassismens prosjekt å gjenopprette monarkiet, noe som fremgår av hans brev publisert i L'Enquête sur la monarchie (1900).
Den 22. mai 1930 ble han innvalgt i Académie française, etter at han siden 1923 allerede var blitt forestått til dette fire ganger, og ved det to ganger det kom opp til avstemning ikke hadde nådd opp.[8] Han var dessuten offisere i den franske Æreslegionen (Légion d’honneur).
Han døde den 12. gebruar 1932 og ble begravd i familiegrav i Trégastel, der også hans kone og datter hviler.[11]
Verker
[rediger | rediger kilde]- 1879: Nous autres, sous le pseudonyme de Jean Capékerne
- 1882: Velléda, id.
- 1888: Les Mémoires de Saint-Simon, avec Jules Tellier.
- 1889: Amour breton
- 1890: Les romanciers d’aujourd’hui. Nouveau traité de versification française, avec Édouard Thieulin.
- 1891: Chansons bretonnes.
- 1892: Le crucifié de Kéraliès
- 1894: Passé l’amour
- 1895: Contes de l’Assomption
- 1896: Sur la côte
- 1897: La payse
- 1898: Morgane
- 1898: Sur la côte
- 1900: Le bois dormant
- 1901: Le Pardon de la reine Anne. Lits clos.
- 1902: L’âme bretonne - 4 vol.
- 1903: Les métiers pittoresques. L’erreur de Florence
- 1904: Les Sept-Iles. Les calvaires bretons
- 1906: Les bonnets rouges
- 1907: La cigarière
- 1909: Passions celtes. La double confession (Passé l’amour) La littérature française au XIXe siècle
- 1910: Ventôse. Le pays
- 1911: Fêtes et coutumes populaires.
- 1912: Racine, 2 vol.
- 1913: Le pirate de l’île Lern. Monsieur, Ernest Renan dans la Basse-Bretagne. Poésies complètes
- 1915: Dixmude
- 1916: Bourguignottes et pompons rouges
- 1917: Les marais de Saint-Gond. Steenstraëte. Sans nouvelles
- 1918: La guerre qui passe
- 1919: Saint-Georges et Nieuport. Les trois Maréchaux
- 1920: Bretagne. La littérature française aux XIXe et XXe siècles, 2 vol., réédition augmentée
- 1921: La Marne en feu. L’abbesse de Guérande. Chez les Jean Gouin. L’Odyssée de Jean Chevanton
- 1922: L’illustre Bobinet. Croc d’argent.
- 1926: Le treizain de la nostalgie et du déchirement. La visite nocturne
- 1927: Madame Ruguellon
- 1928: La Tour d’Auvergne
- 1929: Anthologie des poètes de la mer. Mes entretiens avec Foch, suivis d’un entretien avec le général Weygand.
- 1931: La Chouannerie: Blancs contre Bleus. (1790–1800)
- 1933: Ombres lyriques et romanesques, posthume.
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ a b Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b annuaire prosopographique: la France savante, oppført som GOFFIC Charles Henri Francis Jean Marie Le, CTHS person-ID 121603, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Babelio, Babelio forfatter-ID 165404[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b GeneaStar, GeneaStar person-ID goffic[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Geriadur ar skrivagnerien ha yezhourien, side(r) 234[Hentet fra Wikidata]
- ^ Académie française, www.academie-francaise.fr, Académie française member ID charles-le-goffic, besøkt 1. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
- ^ Bulletin de l'Union Régionaliste Bretonne (1902)[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Charles Le Goffic auf academie-francaise.fr.
- ^ |wayback=20160304204901 'Charles le Goffic Trégastel Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. på topic-topos.com
- ^ Michel Fleury, The Song of the Exile, Le Pays, Timpani, 2002
- ^ Tombeau de Charles Le Goffic Arkivert 22. februar 2016 hos Wayback Machine. på sallevirtuelle.cotesdarmor.fr
Litteratur
[rediger | rediger kilde]- Carlquist, Gunnar, red. (1933). Svensk uppslagsbok. Bd 16. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1145.