טוויסט
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/Bundesarchiv_Bild_183-C0517-0010-005%2C_Berlin%2C_Deutschlandtreffen%2C_tanzende_Jugendliche.jpg/250px-Bundesarchiv_Bild_183-C0517-0010-005%2C_Berlin%2C_Deutschlandtreffen%2C_tanzende_Jugendliche.jpg)
טוויסט (באנגלית: Twist, מילולית: עווית) הוא ריקוד רוקנרול שהיה אופנה חולפת(אנ') עולמית מסוף שנות החמישים ועד אמצע שנות השישים. באותה תקופה, סוף שנות החמישים וראשית שנות השישים, צצו בארצות הברית חדשות לבקרים אופנות ריקוד קצבי, שלא שרדו יותר ממספר שבועות. ריקוד הטוויסט שרד שנים והיה נפוץ ברחבי העולם כולו. במסגרת הרשאת ריקודים מערביים אחרים נאסר הריקוד בברית המועצות ובגוש הקומוניסטי, דבר שרק הוסיף לקסמו החתרני[1][2].
סגנון הריקוד
[עריכת קוד מקור | עריכה]הריקוד יכול להתנהל כריקוד בו עומדים בני זוג זה מול זה או כריקוד אינדיבידואלי. הרגליים מפוסקות קלות והגוף נע יחד עם אחת הרגליים, כביכול מבצע תנועת מעיכת סיגריה על הרצפה, אך מבלי להזיז את הכתפיים, בעוד הידיים נותרות פשוטות לצדדים, כפופות מרפקים, למטה מגובה הכתפיים. הגיוון בתנועות הוא בתנועות קלות של הרגליים והחלפתן, כאשר התנועה היא בקצב מהיר. על הגוף להיות כפוף מעט, רפוי ומשוחרר.
התפתחות "שגעון הטוויסט"
[עריכת קוד מקור | עריכה]השיר הראשון שנקרא "טוויסט" היה חידוש של צ'אבי צ'קר לשיר של האנק בלארד מ-1959 ששהה בראש מצעד בילבורד ב-19 בספטמבר 1960. בהמשך ראה אור שירו של צ'קר "Let's Twist Again", שהיה להיט גדול. צד ב' של התקליטון של "Let's Twist Again" בארצות הברית ובבריטניה היה הדפסה מוחדשת של "הטוויסט". ב-1961 הוציאה להקת דני והג'וניורס את הלהיט "Twistin' USA".
בינואר 1962 התפרסם שירה של להקת Joey Dee and the Starliters ממועדון פפרמינט בניו יורק, Peppermint Twist, ששהה שלושה שבועות בראש המצעד. באותה שנה הגיעה האופנה לשיא. אלביס פרסלי הוציא את "Rock-A-Hula Baby", בו דידלי הוציא את האלבום Bo Diddley's A Twister שכלל שירים שכולם יועדו לריקוד הטוויסט כגון "The Twister", "Bo's Twist" ו-"Mama Don't Allow No Twistin" והתוכנית של דיק ואן דייק ייחדה פינה ללימוד צעדי הריקוד. ב-1964 יצא הסינגל "Twist and Shout" של הביטלס. במקביל להתפשטות האפנה בקרב צעירים בדיסקוטקים, צברה התופעה גינויים מצד מחנכים, הורים, אנשי כמורה ועוד שראו בתנועותיו עיוותים בלתי אנושיים ו"חיקוי של קופים", ביקרו את הקצב המהיר והפראי שבו, ביקרו את היותו פרוע ואלים ואת האינדיבידואליזם שבריקוד שניתן לרקוד אותו לבד ולא עם בן או בת זוג[3].
למרות שהאופנה חלפה לאחר אמצע שנות השישים המשיכו לצאת שירי טוויסט בעיקר כחידושים וכמחוות.
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- חוה נובק, "טוויסט" יכול להיות גורם חינוכי, דבר, 19 בפברואר 1963
- היסטוריה של ריקוד הטוויסט
- טוויסט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ "הכשר" לריקודים מערביים ברוסיה, חרות, 15 באפריל 1962
- ^ הטוויסט כבש צעירי וארשה, מעריב, 8 בינואר 1962
- ^ מאמר בגנות הריקוד מ-9 בפברואר 1962