אגמייה מצויה
![]() | |
---|---|
![]() | |
מצב שימור | |
![]() | |
מיון מדעי | |
ממלכה: | בעלי חיים |
מערכה: | מיתרניים |
על־מחלקה: | בעלי ארבע רגליים |
מחלקה: | עופות |
סדרה: | עגוראים |
תת־סדרה: | תרופודה |
משפחה: | רליתיים |
סוג: | אגמייה |
מין: | אגמייה מצויה |
שם מדעי | |
![]() ליניאוס, 1758 | |
תחום תפוצה | |
![]() | |
![]() |
אֲגַמִּיָּה מצויה[2], מכונה לעיתים אגמית מצויה (שם מדעי: Fulica atra), היא עוף מים שחור מהסוג אגמייה בו 9 מינים. משויך למשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים ונפוץ באירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה.
מראה
[עריכת קוד מקור | עריכה]אצבעותיה של האגמייה מצוידות בקרומי שחייה רחבים. קרומי שחייה אלה מאפשרים לאגמייה לצלול לעומק ולהשיג את מזונה.
האגמייה היא עוף של אגמים, בריכות ומים פתוחים.
צבע ניצוי הגוף אפור, הראש שחור ברובו, למעט המקור והמצח הלבנים והעין האדומה. אין הבדלי ניצוי בין המינים ואין שוני בניצוי עם חילופי העונות. ניצוי הצעירים חום-אפור, החזה והבטן לבנים בהירים.
לגוזלים שיער פלומתי ודליל בראשם, בגווני כתום וסגול.
להבדיל משאר מיני הרליתיים, גוף האגמייה רחב ולא פחוס מצדדיו. אורך גופה של האגמייה 36–45 ס"מ, ואורך כנפה 20–22 ס"מ, מוטת כנפיה 68–75 ס"מ ומשקלה 500–865 גרם. הכנפיים קצרות ורחבות והזנב קצר במיוחד. הרגליים בינוניות באורכן ואצבעותיהן ארוכות מאוד. לאורך כל אחת מ-3 האצבעות הקדמיות נמשך קרום שחייה גלוני. רגליים אלה מתאימות הן לשחייה והן להליכה.
נדידה והתנהגות
[עריכת קוד מקור | עריכה]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/06/%D0%9B%D1%8B%D1%81%D1%83%D1%85%D0%B0_%D1%81_%D0%BF%D1%82%D0%B5%D0%BD%D1%86%D0%B0%D0%BC%D0%B8_%28Fulica_atra%29%2C_%D0%9A%D0%B0%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D0%B8%D0%BD%D0%B3%D1%80%D0%B0%D0%B4.jpg/250px-%D0%9B%D1%8B%D1%81%D1%83%D1%85%D0%B0_%D1%81_%D0%BF%D1%82%D0%B5%D0%BD%D1%86%D0%B0%D0%BC%D0%B8_%28Fulica_atra%29%2C_%D0%9A%D0%B0%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D0%B8%D0%BD%D0%B3%D1%80%D0%B0%D0%B4.jpg)
בישראל האגמייה המצויה היא עוף חורף שכיח ביותר בנופי המים והנציג היחיד מהסוג אגמייה בארץ. האגמיות הנודדות והחורפות מתחילות להתקבץ בבריכות הדגים לעיתים כבר בספטמבר.
באוקטובר חלה עלייה ניכרת במספרן בישראל, והוא מגיע לשיאו בנובמבר או בראשית דצמבר.
לאחר רדת גשמי החורף נראות האגמיות גם בשלוליות החורף ובמאגרי המים, והן נפוצות כמעט בכל משטח מים. לעיתים אפשר לראותן בקבוצות צפופות גם בים.
האגמייה, החיה במים פתוחים, חברותית יותר מאשר בני המשפחה האחרים החיים בדרך כלל בבדידות בסבכים. לרוב פוגשים את האגמיות בלהקות גדולות, המונות לעיתים אלפי פרטים. האגמייה אף דוגרת במושבות דלילות. לעיתים קרובות חורפות האגמיות בשכנות לברווזים ולשחפים.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1c/Common_Coots.jpg/250px-Common_Coots.jpg)
אף כי האגמייה שוחה באיטיות יחסית ורגליה מותירות שובל במים, כעדות לפעילותן המאומצת, היא שמה מבטחה במים, ובעת סכנה תתרחק מהגדה אל לב הבריכה או המאגר. רק כשהסכנה קרובה רצה האגמייה על פני המים וטופחת בכנפיה בחזקה ובמהירות. לאחר שהיא מתרחקת מהגדה תמשיך לשחות בנדנודי ראש וצוואר. לעיתים ניתן לראות להקת אגמיות רצה על פני המים ומותירה אחריה שובל של קצף, כשאליו מתלווה קול משק כנפיים ודשדוש רגליים. פרט לנדידה ממריאה האגמייה רק לעיתים רחוקות, ואז מתגלית הכנף הקצרה והרחבה. מעופה כבד וחזק והרגליים מתוחות מעבר לזנב הקצר.
נדידת האגמיות צפונה מתחילה כבר בסוף פברואר, אך עיקרה מתרחש במשך חודש מרץ. באפריל נעלמות האגמיות מרוב מעונות החורף, ולמשך הקיץ נותרים אך פרטים מעטים או קבוצות קטנות. לעיתים רחוקות נמצא גם קינון של אגמיות בארץ. עד היום ידוע על כ-15 קינים שלהן ברחבי הארץ, ממאגרי הגולן ועמק החולה ועד מישור החוף ומאגר ירוחם.
בתקופת הקינון מתפתחת אצל האגמיות תוקפנות טריטוריאלית, אך זו מוגבלת לסביבת הקן בלבד. הקן מגושם, והוא נבנה במים רדודים ומוסתר בסבך. הזכר מביא את חומרי הקינון ואילו הנקבה מניחה אותם.
תזונה
[עריכת קוד מקור | עריכה]האגמייה אוכלת כל, אך מעדיפה ומרבה לאכול מזון צמחוני: עלים, זרעים, פירות, ניצנים וגבעולים ירוקים. היא ניזונה גם מן החי: תולעים, רכיכות וחרקים ואף דגים קטנים או מתים שהיא משיגה בצלילה. האגמייה אוכלת לרוב תוך כדי שחייה, אך מרבה גם לצלול. צלילותיה שטחיות ונמשכות זמן קצר, ולאחר כל צלילה היא נחה קמעה. כשאגמייה צוללת עוקבים אחריה שחפים, ולעיתים קרובות הם חומסים אותה בהגיחה מן המים. בבריכות הדגים אוכלות האגמיות תערובת המיועדת לדגים.
לעיתים מזומנות יוצאות האגמיות מהמים אל גדת הבריכה ואך מרחיקות לשדה זרוע או לשדה בור ואוכלות בו ירק צעיר. בעת סכנה הן נחפזות בהליכה-ריצה חזרה למים. האגמיות אוכלות ביום, ובלילה הן ישנות, על הגדה.
רבייה
[עריכת קוד מקור | עריכה]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/Coot_Nest_02-06-11_%285791319056%29.jpg/250px-Coot_Nest_02-06-11_%285791319056%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/57/Fulica_atra_%28Marek_Szczepanek%29.jpg/250px-Fulica_atra_%28Marek_Szczepanek%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/Fulica_atra_MHNT.ZOO.2010.11.67.11.jpg/220px-Fulica_atra_MHNT.ZOO.2010.11.67.11.jpg)
האגמייה מטילה 6–10 ביצים והן מוטלות מדי 1–3 ימים. הדגירה מתחילה עם הטלת כמחצית ההטלה, ושני ההורים לוקחים בה חלק. משך הדגירה 21–24 יום. הבקיעה א-סינכרונית. האפרוחים פלומתיים ושחורים, אך בצוואר, בעורף ואף בגב מתמשכות אצלם נוצות חוטיות ארוכות בגוון תפוז. האפרוחים נותרים בקן 3–4 ימים, האם ממשיכה לדגור עליהם והאב מביא להם מזון. האפרוחים דואגים למזונם בכוחות עצמם בהיותם בני חודש לערך. הם מסוגלים לעוף כשהם בני כחודשיים ואז הם גם נעשים עצמאיים. לבגרותם המינית הם מגיעים בגיל שנה-שנתיים. לפי נתוני טיבוע עשויה האגמייה להגיע לגיל 19 שנה.
לקריאה נוספת
[עריכת קוד מקור | עריכה]- מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך שני, עורך - עזריה אלון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
קישורים חיצוניים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- אגמייה מצויה, באתר ITIS (באנגלית)
- אגמייה מצויה, באתר NCBI (באנגלית)
- אגמייה מצויה, באתר Animal Diversity Web (באנגלית)
- אגמייה מצויה, באתר Internet Bird Collection (באנגלית)
- אגמייה מצויה, באתר GBIF (באנגלית)
הערות שוליים
[עריכת קוד מקור | עריכה]- ^ אגמייה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
- ^ קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003