Richard Edward Taylor
Richard Edward Taylor | |
---|---|
![]() |
|
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 2. marraskuuta 1929 Medicine Hat, Kanada |
Kuollut | 22. helmikuuta 2018 (88 vuotta) |
Kansalaisuus |
![]() |
Koulutus ja ura | |
Tutkinnot |
Albertan yliopisto Stanfordin yliopisto |
Instituutti | Stanfordin yliopisto |
Tutkimusalue | Fysiikka |
Palkinnot |
![]() |
Richard Edward Taylor CC, FRS, FRSC, (2. marraskuuta 1929 – 22. helmikuuta 2018[1]) oli kanadalais-yhdysvaltalainen fyysikko. Hän oli mukana löytämässä kokeellisia todisteita kvarkkien olemassaolosta Stanfordin hiukkaskiihdyttimen avulla. Vuonna 1990 hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Jerome Isaac Friedmanin ja Henry Way Kendallin kanssa saavutuksistaan, jotka koskivat elektronien epäelastista sirontaa atomiydinten tutkimuksessa.[2]
Taylor suoritti perustutkintonsa Albertan yliopistossa Kanadan Edmontonissa, ja väitteli Stanfordin yliopistossa, missä hän pääsi työskentelemään Hiukkaskiihdytinkeskuksessa (Stanford Linear Accelerator Center eli SLAC). Vuoden 1971 hän vietti apurahan turvin Euroopassa CERNissä. Vuosina 1982–1986 Taylor oli SLACin tutkimusjohtajana, mutta palasi aktiivisen tutkimustyön pariin.[3]
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Nobel Prize-winning physicist Richard Taylor dies at 88
- ↑ The Nobel Prize in Physics 1990 nobelprize.org. Viitattu 9.7.2012.
- ↑ Autobiography (From Les Prix Nobel. The Nobel Prizes 1990, Editor Tore Frängsmyr, [Nobel Foundation], Stockholm, 1991) nobelprize.com. Viitattu 9.7.2012.
|