Carrhaen taistelu
Carrhaen taistelu | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Osa Rooman-Parthian sotia | |||||||
| |||||||
Osapuolet | |||||||
Komentajat | |||||||
Vahvuudet | |||||||
44 000–52 000 |
10 000 | ||||||
Tappiot | |||||||
4 000 haavoittunutta, 20 000 kuollutta ja 10 000 vankia |
pienet | ||||||
|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/38/Roman_bust_in_Ny_Carlsberg_Glyptotek.jpg/250px-Roman_bust_in_Ny_Carlsberg_Glyptotek.jpg)
Carrhaen taistelu käytiin prokonsuli Marcus Licinius Crassuksen johtamien roomalaisten ja kenraali Surenan johtamien parthialaisten välillä nykyisessä Turkissa lähellä Syyrian rajaa 53 eaa. Carrhae oli yksi roomalaisten suurimmista tappioista.
Crassus oli saanut prokonsulina provinssikseen Syyrian ja hän päätti käyttää tilaisuutta hyväkseen aloittamalla sodan Parthiaa vastaan. Vaikka roomalaisilla oli suuri ylivoima, eivät he pystyneet lyömään parthialaisia, joista suurin osa oli kevyttä ratsuväkeä. Parthialaiset saattoivat ampua jousillaan roomalaisten tiheisiin riveihin. Kun roomalaiset yrittivät hyökätä, perääntyivät parthialaiset samalla ampuen. Tämän jälkeen parthialaisten katafrakti-ratsuväki löi joukosta erkaantuneet roomalaiset.
Taistelun aikana Crassus jäi parthialaiskenraali Surenan vangiksi. Tämä nöyryytti Crassusta ja lopulta teloitutti hänet. Sen jälkeen hänen päänsä lähetettiin Parthian kuninkaan Orodes II:n nähtäväksi.
Legioonan vangitseminen ja katoaminen
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Pliniuksen mukaan taisteluun osallistunut ja vangiksi joutunut roomalaislegioona karkasi ja katosi. Parthialaisten tietojen mukaan he joutuivat parthialaisten vangiksi. Nämä lähettivät vangitun legioonan sotavankeina Pohjois-Afganistaniin. Matkalla he karkasivat ja perustivat Gobin autiomaan lähelle Kiinaan Lijiangin kaupungin, jonka nimi kiinaksi merkitsee Roomaa. Ajan kiinalaislähteet kuvailevat kaupungin asukkaita pitkiksi, vaaleahiuksisiksi ja sinisilmäisiksi.[1]
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Kadonnut roomalaislegioona. Tieteen Kuvalehti Historia, 2009, nro 9, s. 19. Boonier.