Aarne Juutilainen
Aarne Juutilainen | |
---|---|
![]() |
|
Henkilötiedot | |
Muut nimet | ”Marokon kauhu” |
Syntynyt | 18. lokakuuta 1904 Sortavala, Suomen suuriruhtinaskunta |
Kuollut | 28. lokakuuta 1976 (72 vuotta) Helsinki, Suomi |
Kansalaisuus | Suomi, Ranska |
Sotilashenkilö | |
Palvelusmaa(t) |
Ranskan muukalaislegioona 1930–1935 myöhemmin Suomi |
Taistelut ja sodat | |
Sotilasarvo | kapteeni |
Kunniamerkit | 3. ja 4. luokan Vapaudenristi |
Aiheesta muualla | |
Aarne Edward Juutilainen (18. lokakuuta 1904 Sortavala, Suomen suuriruhtinaskunta – 28. lokakuuta 1976 Helsinki, Suomi) oli talvi- ja jatkosodassa sekä Lapin sodassa palvellut suomalainen upseeri, joka nousi rintamalla taisteluhenkensä ansiosta legendaariseksi hahmoksi.[1] Juutilainen oli palvellut aiemmin viisi vuotta Ranskan muukalaislegioonassa, mistä hyvästä hän sai lempinimen ”Marokon kauhu”.
Perhetausta ja nuoruusaika
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Aarne Juutilainen syntyi Sortavalassa rautatievirkailija Tuomas ja Helmi Sofia Juutilaisen (o.s. Kauppisen) perheeseen vuonna 1904. Koulunsa Juutilainen kävi Sortavalassa, jossa hän luki seitsemän luokkaa Sortavalan lyseossa.[2] Nuorena poikana hän osallistui Suomen sisällissotaan lataamalla konekiväärivöitä valkoisten puolella. Sodan jälkeen vielä alaikäinen Juutilainen pyrki vapaaehtoisena Aunuksen retkelle, mutta värvärit huomasivat Juutilaisen väärentäneen vanhempiensa suostumuksen sotaretkelle.[3]
Juutilainen harrasti pesäpalloa ja kuului ainakin vuonna 1924 Sortavalan Virityksen pesäpallojoukkueeseen.
Aarne Juutilaisen nuorempi veli oli Suomen menestyksekkäin hävittäjälentäjä ja kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari lentomestari Ilmari Juutilainen. Ilmari Juutilaisen kertomuksen mukaan Aarne Juutilainen antoi hänelle aikanaan lahjaksi Punaisen paronin Manfred von Richthofenin muistelmat, jotka herättivät ajatuksen tulla lentäjäksi.
Aarne Juutilainen valitsi ammatikseen sotilasuran. Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1925 ja jatkoi upseerinopintoja Kadettikoulussa vuosina 1926–1927, mutta joutui keskeyttämään koulun aktiiviupseerille sopimattomien elämäntapojen vuoksi ja erosi Suomen armeijasta vuonna 1928.[2]
Muukalaislegioonassa 1930–1935
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kesäkuussa 1930 Juutilainen pestautui Ranskan muukalaislegioonaan, jossa hän palveli seuraavat viisi vuotta. Juutilainen matkusti Pariisiin ja ilmoittautui Ranskan muukalaislegioonan värväystoimistoon. Sitä kautta hän siirtyi legioonan vanhaan Fort St. Nicolas -linnoitukseen, joka on Etelä-Ranskassa, Marseillessa. Sieltä hän siirtyi Oraniin, Algeriaan, joka oli lähellä legioonan huomattavinta silloista Pohjois-Afrikan keskusta Sidi-bel-Abbesia, jonka läheisyydessä hän sai sotilaskoulutuksensa.[4]
Koulutuksensa jälkeen hän siirtyi ”JR 3”:n keskuspaikkaan Feziin Marokon Atlas-vuoristoon ja taistelutehtäviin Ranskan miehitystä vastustavia kapinallisia vastaan.[5] Taistelut Marokon Atlas-vuoristossa jatkuivat vuodesta toiseen. Berberien vastarinta oli sitkeää ja vasta keväällä 1935, jolloin Aarne Juutilaisen sitoumusaika loppui, koko Marokko alistettiin Ranskan valtaan. Juutilainen palveli muukalaislegioonassa täydet viisi vuotta ja sai palkkioksi Legioonan Ristin ja Ranskan kansalaisuuden.
Juutilainen palasi Suomeen vuonna 1935, palveli Puolustusvoimissa nuorempana upseerina vuosina 1935–1937 ja vuonna 1938 Oulun suojeluskuntapiirissä aluepäällikkönä. Legioonalaistaustastaan hän sai lempinimen ”Marokon kauhu”. Suomessa Juutilaisen työura katkeili hänen runsaan alkoholinkäyttönsä vuoksi.[2] Syksyllä 1939 Juutilainen oli aikeissa palata muukalaislegioonaan ja suunnitteli siellä upseerin uraa, mutta Suomessa alkoi yleinen liikekannallepano eli ylimääräiset harjoitukset kuten asia virallisesti ilmaistiin.
Talvisota
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Pääartikkeli: Talvisota
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/Aarne-edward-juutilainen.jpg/190px-Aarne-edward-juutilainen.jpg)
Talvisodassa Juutilainen toimi luutnanttina Jalkaväkirykmentti 34:n komppanian päällikkönä ja kapteenina II/JR 34 pataljoonan komentajana muun muassa Kollaanjoen taistelussa. Hän kunnostautui rohkeutensa ja persoonallisen johtamistapansa ansiosta.[2] Juutilaisen yksikössä taisteli muun muassa Suomen kuuluisin tarkka-ampuja Simo Häyhä, joka oli majoitettuna Juutilaisen komentotelttaan Kollaanjoella.
JR 34:n komentaja everstiluutnantti Wilhelm Teittinen piti Juutilaista suuressa arvossa. Teittinen arvosti erityisesti Juutilaisen kylmäpäisyyttä, ja hänen tapaansa valaa rohkeutta miehistöön esimerkillään ja taisteluhengellään.
70-vuotissyntymäpäivänään vuonna 1974 Aarne Juutilainen kertoi Ilta-Sanomille, ettei palvelu legioonassa, eikä Saharan autiomaassa Marokon sodassa ollut yhtään mitään verrattuna Suomen talvisotaan, joka oli äärimmäisen epäinhimillinen päivästä toiseen. Kollaalla käytiin yhdessä Karjalankannaksen kanssa talvisodan kovimmat taistelut ja pelkästään maaliskuun 2. päivänä neuvostoarmeijan arvioidaan ampuneen 30 000–40 000 tykistön laukausta Kollaan päälinjalle.
Jatkosota
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Pääartikkeli: Jatkosota
Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana Juutilainen toimi komppanianpäällikkönä ja pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 9:ssä.[2] Syvärillä hän toimi Jalkaväkirykmentti 3:n taisteluosasto Juutilaisen komentajana. Taisteluosastossa palveli yhtenä komppanian päällikkönä myös tuleva Puolustusvoimain komentaja Yrjö Keinonen.
Jatkosodan ankarimpien taistelujen jälkeen Gorassa 1942 Juutilainen siirrettiin JR 9:n varuskunnan komendantiksi, jossa asemassa hän palveli asemasotavaiheessa. Rykmentin komendanttina hän ehti olla runsaan vuoden, kunnes hänet siirrettiin edelleen 7. divisioonan komendantiksi. Divisioonan komendanttina hän toimi vuoden. Sen jälkeen, ennen kenttäarmeijaan paluutaan, Juutilainen toimi toukokuusta 1944 alkaen 31. Sotavankikomppanian päällikkönä. Siirto joukko-osastoon johtui 7. divisioonan upseerien rangaistuspäiväkirjan mukaan ”jatketuista juopumuksista ja huhtikuussa 1944 tapahtuneesta käskynalaisen pahoinpitelystä”. Kesän 1944 torjuntataisteluihin Juutilainen osallistui jälleen kerran komppanian päällikkönä Loimolan suunnassa, ja siellä hän oli myös, kun aselepo solmittiin ja astui voimaan syyskuun alussa 1944.
Lapin sota
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Pääartikkeli: Lapin sota
Lapin sotaan Aarne Juutilainen otti osaa kapteenina saksalaisen XX vuoristoarmeijan perääntymisen seurannan alkuvaiheeseen yhdessä rykmenttinsä kanssa, mistä reserviläiset oli jo kotiutettu. Alkuvaiheen valesota tunnettiin niin sanottuna syysmanööverina. Marsalkka Mannerheim komensi Rovaniemelle muun esikunnan poistuttua U.S. Haahden neuvottelemaan XX vuoristoarmeijan komentajan kenraalieversti Lothar Rendulicin kanssa sopimuksen rauhallisesta vetäytymisestä. Suomalainen rintamamiehistö ei tiennyt ylijohdon sopimuksista, mutta esimerkiksi miinat, jotka oli saatettu merkitä näkyvästi kyltillä, saivat sotilaat ajattelemaan ettei kysymyksessä ollut sota sanan varsinaisessa merkityksessä. Varsinaiset taistelut alkoivat vasta 1. lokakuuta suomalaisten suorittaman Tornion maihinnousun yhteydessä; sen jälkeen sotatila oli kaikille osapuolille selvä.
Juutilaisen pataljoona seurasi taistelellen vetäytyviä saksalaisia Kaaresuvantoon ja vielä Lätäsenolle, hän sai ilmoituksen, että hän joutuu anomaan muodollisesti eroa puolustusvoimista.
Kunniamerkit ja haavoittumiset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Sotien 1939–1945 aikana Juutilainen haavoittui kolmesti.[huom 1]
Ylennykset | Kunniamerkit | |
|
|
Yksityiselämä
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Juutilainen tutustui talvisodan aikana sortavalalaiseen nuoreen kampaajaan ja parturiin Irmaan. Välirauhan aikana kesällä 1940 hän solmi avioliiton.[6] Vihkimistilaisuus oli morsiamen vanhempien hienossa Kotkan talossa, missä hänet vihki avioliittoon pastori Rantamaa, Kollaan pappi. Avioliitto sai melkoisen julkisuuden, muun muassa Suomen Kuvalehti omisti kevättalvella koko etusivun kyseessä olleelle vihkimistapahtumalle.[7]
Irma-rouvasta tuli upseerin puoliso, joka asui vakinaisesti Kontiolahdella. Toisinaan jatkosodan aikana rintamien vakiinnuttua Irma Juutilainen työskenteli kuukausia sotilaskodissa rintaman lähellä, jolloin hän asui ajoittain miehensä komendanttikorsussa.
Viimeiset vuodet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/88/Aarne_Juutilainen%2C_gravestone.jpg/190px-Aarne_Juutilainen%2C_gravestone.jpg)
Rauhan tultua Aarne Juutilainen ei enää saanut otetta elämästä, vaan alkoholi sai hänestä lopullisen yliotteen. Hän asettui asumaan Helsinkiin ja elätti itsensä sekalaisilla töillä. Kollaan taistelujen aikainen aseveli majuri Ahti Vuorensola auttoi Juutilaista siinä määrin kuin pystyi. Juutilainen kuoli yksinäisenä ja alkoholisoituneena helsinkiläisessä vanhainkodissa lokakuussa 1976 ja hänet haudattiin Malmin hautausmaalle.[8]
Kirjallisuus ja muu kulttuuri
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Talvisodan Kollaan taistelusta kertovaa Erkki Palolammen Kollaa kestää -kirjaa on myyty pitkälle toistasataa tuhatta kappaletta ja on myydyin talvisodan sotakirja ja toiseksi myydyin sotakirja yleensä, heti Väinö Linnan Tuntemattoman Sotilaan jälkeen. Kirjassa kuvataan myös Juutilaista.
- Alkuvuonna 1944 WSOY:n kustansi kirjan Marokon Kauhun lähettipoika. Kirja on noin 20-vuotiaan inkeriläismiehen kertomus hänen elämästään Neuvostoliitossa, siihen asti kunnes suomalaiset etenivät Syvärille valmistelemaan saksalaisen 163. divisioonan etenemistä Tihvinään. Juutilainen tapasi pojan sotatoimialueella, ja pyysi tätä hyvän kielitaidon takia henkilökohtaiseksi lähetikseen, mihin poika suostui. Kirja tilattiin 1944 kaikkiin Suomen kirjastoihin, mutta poistettiin niin sanottuna kiellettynä kirjana julkisilta paikoilta heti sodan jälkeen. Kirjassa lähetti kertoo, että Juutilaiset kohtelivat häntä kuin omaa poikaansa, ja että hän vieraili yhdessä avioparin kanssa Kontiolahdessa, Joensuussa ja Kotkassa.
- Aarne Juutilainen kirjoitti omat muistelmansa 1960-luvulla, mutta niitä ei julkaistu. Tunnettu dokumenttikirjailija ja sodan aikainen tiedustelu-upseeri Jukka L. Mäkelä kirjoitti kuitenkin tämän pohjalta elämäkerran, joka julkaistiin vuonna 1969. Kirjasta otettiin useita painoksia.
- 2000-luvulla Pauli Poranen julkaisi Marokon Kauhu -näytelmän, jonka kirjoitti Seppo Porvali ja ohjasi Kimmo Lavaste: Näytelmä kiersi Suomessa toista vuotta.
- Jyväskylän kaupunki tilasi veteraanipäivän juhlaan 2004 marssin ”Marokon kauhu”, jonka sävelsi Jukka Viitasaari.
- Sotasankari-sivusto[9] järjesti 30.11.2006–13.3.2007 avoimen äänestyksen suurimmista suomalaisista sotasankareista. Kolmanneksi kyseessä olleessa äänestyksessä sijoittunut Aarne Juutilainen sai 14,2 prosenttia kaikista annetuista äänistä. Yhteensä ääniä annettiin lähes 5 000. Suomen suurimmaksi sotasankariksi nousi talvisodan tarkka-ampuja Simo Häyhä, joka voitti niukasti Mannerheim-ristin ritari Lauri Törnin. Häyhän ääniosuus oli 29,2 ja Törnin 28,7 prosenttia; Muut äänestyksessä sijoittuneet sotasankarit olivat Aksel Airo, Olavi Alakulppi, Adolf Ehrnrooth, Ilmari Juutilainen, Ruben Lagus, Alpo Marttinen, Viljam ”Rokka” Pylkäs, Vilho Rättö sekä Hans Wind.
- Kirjailija Pekka Jaatinen on kirjoittanut Tie Sturmbockiin -sotaromaanin, joka perustuu Aarne Juutilaisen kirjalliseen ja dokumentoituun selontekoon Lapin tapahtumista 1944.
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Mäkelä, Jukka: Marokon Kauhu. WSOY, 1969.
- Porvali, Seppo: Marokon kauhu. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Revontuli, 2013. ISBN 978-952-66650-0-9.
- Ahjopalo, Toivo: Me Urheilimme Laatokan-Karjalassa ja Sortavalassa, s. 115. kuva. Helsinki: Yhteiskirjapaino Oy, 1966.
Viitteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Suomen Kadettiupseerit
- ↑ a b c d e Syrjö, Veli-Matti: Juutilainen, Aarne (1904–1976), kapteeni Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 30.11.2001. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Viitattu 14.2.2008.
- ↑ Mäkelä 1969, s. 9.
- ↑ Mäkelä 1969, s. 29. Yhtenä kouluttajana toimi ylikersantti Antti Westling.
- ↑ Mäkelä 1969, s. 32. Samoissa Marokon muukalaislegioonan taistelujoukoissa oli Tanskan prinssi Aage komppanian päällikkönä.
- ↑ Porvali 2013, s. 55, 56, 58.
- ↑ ? Suomen Kuvalehti, 1941, nro 8, s. –.
- ↑ Halonen, Jukka: Viina vei Marokon kauhun. (Kollaa kestää: erikoislehti) Iltalehti, 2017, s. 19. Helsinki: Alma Media Suomi Oy.
- ↑ Sotasankari-sivusto
Huomiot
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ Ote Juutilaisen sotilaspassista: Juutilainen, Aarne Edward; 470, kapt. evp.*18.10.04 Sortavala. –7/8 Sortavalan lys. KadK8 k 26–27 – Varusmies 24–26, RUK 25, Nuorups PPP3 27 ja PSR 27–28, Evp 28. Ranskan muukalaislegioona 1930–35. Nuorups VR 35–37. Evp 37 Aluepääll Oul skp X Alue 38. Evp 38. Kpääll 9 Pr 40–41. Evp 44. Ts: Kpääll JR 34 Kollaa, Pkom. II/JR 34. Js: Kpääll ja Pkom JR9 41–42, Moskovan Varuskusk. Komend 42–43 ja Syvärinniskan varuskusk. Komend 43–44, Sotavankileirin komend. -44, Kpääl JR 38 ja JR3 44. – Res.vänr. 26, res.ltn. 37, kapt. 40, -Haav. Kolmasti. –Kunniamerkit: VR3tlk, VR3mk, VR4 mk, Mm 39–40, Mm41–44, Medaille Coloniale sk Maroc. Suomen Kadettiupseerit
Kirjallisuutta
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Palolampi, Erkki: Kollaa Kestää. WSOY, 1940.
- von Haartman, Carl: Francon armeijasta Kollaanjoelle. Otava, 1940.
- Heiskanen, Jorma: Kenttäpappina Kollaalla. WSOY, 1941.
- Rantamaa, Antti J.: Parlamentin palkeilta Kollaanjoen kaltahille. Irtolehtisiä sotavuosien 1939–1940 päiväkirjasta. WSOY, 1942.
- Kaila, Toivo T.: Marokon Kauhun lähettipoika. WSOY, 1944.
- Sarjanen, Petri: Valkoinen kuolema: talvisodan legendaarisen tarkka-ampujan Simo Häyhän tarina. Tampere: Revontuli, 1998. ISBN 952-5170-05-5.
- Leskinen, Jari (toim.) & Juutilainen, Antti (toim.): Talvisodan pikkujättiläinen. Porvoo: WSOY, 1999. ISBN 951-0-23536-9.
- Porvali, Seppo: Katkera Marssi. Revontuli, 2001. ISBN 952-5170-21-7.
- Porvali, Seppo: Minä, Marokon Kauhu. Tampere: Revontuli, 2005. ISBN 952-5170-43-8.
- Keinonen, Yrjö: Kärkijoukkona Syvärille. 9. painos, alkuperäinen 1970. Helsinki: Tammi, 2006. ISBN 978-951-31-3734-2.
- Jaatinen, Pekka: Tie Sturmbockiin: Lapin sotaa länsirajalla. Helsinki: Johnny Kniga, 2006. ISBN 951-0-32188-5.
- Heiskanen, Marjo: Kollaan kenttäpapin tarina. Helsinki: Siltala, 2012. ISBN 978-952-234-132-7.
Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Aarne Juutilainen, ”Marokon kauhu” (haastattelu 19.12.1939) Yle Elävä arkisto. 24.7.2008 (päivitetty 10.1.2019).
- Kollaa-museo[vanhentunut linkki] (sijaitsee Rautjärven kunnassa, historiallisella Miettilän reservikasarmialueella)
|