Válečný zajatec
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Gorskii._Austrian_prisoners_of_war_in_Olonets_province.jpg/220px-Gorskii._Austrian_prisoners_of_war_in_Olonets_province.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/92/%E5%BF%97%E6%84%BF%E5%86%9B%E6%88%98%E4%BF%98%E8%B7%AA%E5%9C%A8%E9%9F%A9%E5%9B%BD%E5%A3%AB%E5%85%B5%E9%9D%A2%E5%89%8D.jpg/220px-%E5%BF%97%E6%84%BF%E5%86%9B%E6%88%98%E4%BF%98%E8%B7%AA%E5%9C%A8%E9%9F%A9%E5%9B%BD%E5%A3%AB%E5%85%B5%E9%9D%A2%E5%89%8D.jpg)
Válečný zajatec (anglicky prisoner of war, zkratka POW) je osoba, která se dostala do moci nepřítele v průběhu války nebo bezprostředně po jejím skončení. Jejich status a práva upravuje Třetí ženevská úmluva.
Válečným zajatcem je každý kombatant, je-li zadržen.
Kromě ozbrojených sil státu a dalších ozbrojených sil s odpovědným velením, mají nárok na status válečného zajatce i jiné osoby, které doprovázejí ozbrojené síly s jejich souhlasem (např. civilní posádky dopravních letounů, váleční dopisovatelé či dodavatelé služeb a zboží). Tradičně mají tento status též nejvyšší političtí představitelé znepřátelených stran. Válečnými zajatci jsou v případě zadržení rovněž civilní osoby, které se při příchodu nepřátelských ozbrojených sil chopily zbraně k obraně dosud neobsazeného území, kde žijí. Status válečného zajatce nezahrnuje neozbrojené civilisty zajaté během války, které chrání Čtvrtá Ženevská úmluva. Nárok na status válečného zajatce také nemají vyzvědači a žoldnéři.[1]
Práva válečného zajatce podle Ženevské úmluvy
[editovat | editovat zdroj]Zodpovědnost za válečné zajatce nemají jednotlivci ani vojenské oddíly, které je zajaly, ale mocnosti kterým náleží. Svou zodpovědnost může mocnost přenést na jinou mocnost jejich přesunutím k ní s tím, že musí dopředu zjistit, jestli je schopna a ochotna zachovávat tuto úmluvu.
„S válečnými zajatci se musí vždy nakládat lidsky.“[2] Válečný zajatec má právo na život, na respektování jeho osobnosti, poskytnutí bezplatného zdravotního ošetření, zaopatření podle jeho potřeby, na vyznávání náboženství i jeho výkonu a na rovné zacházení bez rozdílu, včetně vojenské hodnosti. Povinnosti válečného zajatce je při výslechu pravdivě udat: příjmení, jméno, hodnost, datum narození a matriční či jiný odpovídající údaj, který mu odpovídá, je-li internován, musí zdravit důstojníky mocnosti, s výjimkou je-li důstojník, kteří zajatecký tábor spravují. Mocnosti mají povinnost vybavit jednotlivce bojující v jejich řadách průkazem totožnosti, který jím nesmí být odebrán.
Majetek válečného zajatce nemůže být zabaven, pouze z hlediska bezpečnosti. Odebrány mohou být pouze zbraně, kůň, vojenská výzbroj a válečné dokumenty, zbytek zahrnující ošacení, předměty denní potřeby, výstroj pro jejich ochranu (přilby, plynové masky apod.), odznaky hodnosti a národnosti, vyznamenání a předměty mající zejména osobní nebo citovou hodnotu se nesmějí válečným zajatcům odebrat. Peněžní částky, mající zajatec u sebe, se odeberou pouze pod dohledem a na rozkaz důstojníka bude do zvláštního rejstříku zapsána výše částky a majitelův osobní podpis, od důstojníka obdrží majitel potvrzenku. Odebrané předměty a obnosy se vydají v původní formě na konci zajetí.
Mocnost, jíž jsou zajatci, může zajatcům uložit závazek nevzdalovat se nebo nepřekračovat danou hranici tábora, tedy je omezit ve volnosti pohybu - internovat je. Internování zajatce je povoleno, jeli uskutečněno v budovách postavených na pevné zemi a zajišťujících všechny základní podmínky hygieny a zdraví.Tábory internace válečných zajatců musejí splňovat podmínky, které vymezuje a blíže popisuje dokument Třetí ženevská úmluva v článcích 21 - 48 .
Mocnosti mohou udělit zajatcům přiměřenou práci související se správou, zařízením a udržováním jejich tábora nebo v blíže specifikovaných pracích, spadajících do určitých kategorií, a to proto, aby dbali na jejich fyzické a psychické zdraví. Kategorie jsou blíže popsány v článku 50 Třetí ženevské úmluvy.[2]
Kontroverzní témata ve statutu válečného zajatce
[editovat | editovat zdroj]Kritici Ženevské úmluvy vidí dvě důležité skutečnosti, které vidí jako kritické chyby, je to ochranné a politické důsledky POW. Protože posuzování, zda a kdy je bojovník válečný zajatec anebo terorista je závislé na nestrannosti posuzovatele a tudíž na jeho kompetentnosti toto posuzovat, což většinou zprvu posuzuje válčící strana, která se vždy bude snažit nebrat pod ochranu povstalce a gerrilové bojovníky své země, tudíž opozici. Druhý již zmíněný problém je ochranný důsledek, který se může dle kritiků negativně projevit právě ve válce s terorismem, když se práva válečných zajatců budou vztahovat i na teroristy, což prosazuje vláda Spojených států. Viz citováno z časopisu „Harvard International Law Journal, (str. 374)".[3]
Nedodržování Třetí ženevské úmluvy
[editovat | editovat zdroj]Zákona pro tzv. Mudžahedíny z roku 2010 z Iráku, dává představu o nedodržování Třetí ženevské úmluvy a základních lidských práv ve válečném konfliktu, v tomto případě v podobě Gerilové války v Iráku. Tento zákon nese náboženský podtext a stanoví v podstatě všechny druhy podpory nepřítele, jako válečný zločin. Jen v 11. a 12 článku tohoto zákona, je stanoveno, kdo všechno je odsouzen k trestu smrti: Ten kdo zásobuje palivem, dodává materiál-zařízení, buduje vojenské centrum pro tzv. bezvěrce, jejich administrátoři, dále pracovníci bezpečnostních agentur, tlumočníci, řidiči těchto zásobování. To vše má posoudit "odpovědná" osoba/soudce provincie, která na základě důkazů rozhodne o osudu těchto osob. Tyto osoby mohou být také vyměněny za výkupné (v případě kdy muslimové potřebují peníze) či muslimské-hodnotné zajatce, to vše se odvíjí od situace. Rozhodující-odpovědnou osobou je Imám a Najib Imam.[4]
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ PŘÍRUČKA VOJÁKA AČR. 2. vyd. Vyškov: Správa doktrín Ředitelství výcviku a doktrín, 2007. 252 s. Dostupné online. S. 14. Archivováno 8. 12. 2015 na Wayback Machine.
- ↑ a b Ženevské úmluvy o ochraně obětí ozbrojených konfliktů [online]. 12. srpen 1949 [cit. 2016-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Jinks Derek. The Declining Signiªcance of POW Status [online]. Harvard University: Harvard International Law Journal, 2004 [cit. 2017-05-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2011-04-11.
- ↑ MUNIR, Muhammad. ‘The Layha for the Mujahideen: an analysis of the code of conduct for the Taliban fighters under Islamic law’, in International Review of the Red Cross. International Review of the Red Cross. 2011, roč. Vol: 93, čís. No. 881, s. pp. 103-120. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- PECKA, Jindřich. Váleční zajatci na území Protektorátu Čechy a Morava. Praha: Ústav pro soudobé dějiny AV ČR, 1995. 325 s.
Související články
[editovat | editovat zdroj]- Nezvěstný v boji
- Válečné zločiny Německa během druhé světové války
- Sovětští váleční zajatci během druhé světové války
- Neutralita
- Mezinárodní právo
- Mezinárodní smlouva
- Kapitulace
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu válečný zajatec na Wikimedia Commons
Téma Zajatec ve Wikicitátech