Pietro Badoglio
Pietro Badoglio | |
---|---|
![]() | |
Rodné jméno | Pietro Badoglio |
Narození | 28. září 1871 Grazzano Badoglio ![]() |
Úmrtí | 1. listopadu 1956 (ve věku 85 let) Grazzano Badoglio ![]() |
Povolání | politik, diplomat a voják |
Ocenění | Knight of the Order of the Most Holy Annunciation Commemorative Medal for the Italo-Turkish War 1911-1912 Zlatý kříž pro důstojníky gold medal to award long periods of command in the Italian military Kříž za vojenské zásluhy … více na Wikidatech |
Politická strana | nezávislý |
Děti | Mario Badoglio[1] |
Rodiče | Mario Badoglio[1] a Antoinetta Pittarelli[1] |
Příbuzní | Pietro Badoglio (vnuk) |
Funkce | Prime Minister of the Kingdom of Italy (1943–1944) ministr zahraničních věcí Italského království (1944) minister of Italian Africa of the Kingdom of Italy (1944) velvyslanec senátor Italského království |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Pietro Badoglio, první vévoda z Addis Abeby, první markýz ze Sabotinu (28. září 1871, Grazzano Badoglio, Italské království – 1. listopadu 1956, Grazzano Badoglio, Itálie), byl italský generál (později maršál) během obou světových válek a předseda vlády Itálie, jakož i první místokrál Italské východní Afriky.
Vojenská kariéra
[editovat | editovat zdroj]Rané italské koloniální války v Africe
[editovat | editovat zdroj]Po studiích na vojenské akademii v Turíně od roku 1892 sloužil v italské armádě, nejprve jako poručík dělostřelectva, a zúčastnil se raných italských koloniálních válek v Eritreji (1896) a v Libyi (1912).
První světová válka
[editovat | editovat zdroj]V době počátku italské účasti v první světové válce měl hodnost podplukovníka, do hodnosti generála byl povýšen po jeho účasti na dobytí Monte Sabotino v květnu 1916 a v pozdních měsících roku 1917 byl jmenován zástupcem náčelníka štábu (Sottocapo di Stato Maggiore), přesto, že byl jedním z hlavních velitelů, odpovědných za katastrofu během bitvy u Caporetta v říjnu 1917. Kvůli této porážce byl obviněn z různých stran za dispozice sil pod jeho velením před bitvou, ale vyšetřovací komise většinu těchto obvinění zamítla.[2]
V letech po první světové válce, kdy zastával různé vysoké hodnosti v italské armádě, Badoglio vyvíjel trvalé úsilí při úpravě úředních dokumentů, aby zakryl svou roli v této porážce.[3]
Italská pacifikace Libye
[editovat | editovat zdroj]Po válce byl Badoglio jmenován senátorem, ale nadále zůstával v armádě, kde byl pověřen speciálními úkoly v Rumunsku a USA v roce 1920 a 1921. Zpočátku byl odpůrcem Mussoliniho a po roce 1922 byl umístěn jako velvyslanec v Brazílii. Brzy poté, co změnil svůj politický názor, se vrátil do Itálie a zaujal vedoucí roli v armádě jako náčelník štábu od 4. května 1924. Dne 25. června 1926 byl povýšen do hodnosti maršála (Maresciallo d'Italia). Badoglio byl první guvernér Tripolitánie a Kyrenaiky (které později vytvořily italskou Libyi) od roku 1929 do roku 1933. Během této doby, hrál důležitou roli (společně s Rodolfem Grazianim, náměstkem guvernéra Kyrenaiky) v porážce libyjských povstalců. Dne 24. ledna 1932 (na třetí výročí jeho jmenování), Badoglio vyhlásil konec libyjského odporu, poprvé od italské invaze v roce 1911.
Italská invaze do Etiopie
[editovat | editovat zdroj]Dne 3. října 1935 nahradil ve funkci velitele italských sil v Etiopii generála Emilia de Bono, protože průběh invaze do Etiopie považoval Mussolini za příliš pomalý.
Badoglio požádal a dostal svolení k použití chemických zbraní. Záminkou bylo údajné mučení a vražda sestřeleného italského pilota Tita Minnitiho během etiopského „vánočního útoku“. Proti etiopské armádě na severní frontě byl účinně nasazen yperit.
Badoglio velel italské invazní armádě v první bitvě u Tembienu, bitvě u Amba Aradam, druhé bitvě u Tembienu a bitvě u Shire. Dne 31. března 1936 porazil císaře Haile Selassieho, velícího poslední etiopské armádě na severní frontě, v bitvě u Maychew. Dne 26. dubna, kdy už prakticky žádné etiopské síly nekladly odpor ve směru na Addis Abebu, Badoglio zahájil svůj Pochod železné vůle, aby obsadil etiopské hlavní město a ukončil válku. 2. května Haile Selassie opustil zemi a 5. května 1936 již maršál Badoglio vedl vítězné italské vojáky do Addis Abeby.
Mussolini prohlásil krále Viktora Emanuela III. za habešského císaře a Etiopie se stala součástí italské východní Afriky. Při této příležitosti byl Badoglio jmenován prvním místokrálem a generálním guvernérem a povýšen do šlechtického stavu s vítězným titulem vévody z Addis Abeby.
Dne 11. června 1936 Rodolfo Graziani nahradil Badoglia jako místokrál a generální guvernér italské východní Afriky. Badoglio se vrátil ke svým povinnostem náčelníka generálního štábu. Podle časopisu Time začátkem června vstoupil do fašistické strany.[4]
Druhá světová válka
[editovat | editovat zdroj]Badoglio byl náčelníkem generálního štábu po enormně dlouhou dobu od roku 1925 do roku 1940 a byl to on, kdo měl poslední slovo v celé struktuře ozbrojených sil, včetně doktríny, výběru důstojníků, výzbroje. Nebyl nakloněn italsko-německému Ocelovému paktu a byl pesimista co se týče šancí na úspěch Itálie v jakékoliv evropském konfliktu, ale nebyl proti rozhodnutí Mussoliniho a krále vyhlásit válku Francii a Velké Británii. Po špatných výsledcích italské armády v invazi do Řecka v prosinci 1940 odstoupil z funkce náčelníka generálního štábu a byl nahrazen Ugo Cavallerem.
Dne 24. července 1943, když Itálie utrpěla několik nezdarů v návaznosti na invazi na Sicílii, Velká fašistická rada vyslovila nedůvěru Mussolinimu. Následující den byl odstraněn z vlády králem Viktorem Emanuelem III. a zatčen. Dne 3. září 1943 generál Giuseppe Castellano podepsal příměří se Spojenci v Cassibile jménem Badoglia, který byl jmenován italským premiérem. Badoglio se obával potenciálně nepřátelské německé reakce na příměří a váhal ho formálně oznámit.[5]
Dne 8. září byl dokument zveřejněn Spojenci, dříve než Badoglio mohl předat zprávy o příměří italským ozbrojeným silám. Jednotky armády, námořnictva i letectva byly obecně překvapeny příměřím a nepřipraveny na německé akce s cílem je odzbrojit. V časných ranních hodinách 9. září Badoglio, král Viktor Emanuel, někteří vojenští ministři, a náčelník generálního štábu uprchli do Pescary a Brindisi pod ochranu Spojenců.[3] Dne 23. září byla podepsána delší verze o příměří na Maltě. Dne 13. října Badoglio jménem Italského království oficiálně vyhlásil válku nacistickému Německu. V čele vlády stál po dobu dalších devíti měsíců, 9. června 1944 ho nahradil Ivanoe Bonomi.
Vzhledem ke zvýšenému napětí se Sovětským svazem v době studené války, v níž britská vláda považovala Badoglia za garanta antikomunistické poválečné Itálie, nebyl nikdy souzen za italské válečné zločiny spáchané v Africe.[6][7][8]
Badoglio zemřel v Grazzano Monferrato v roce 1956.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pietro Badoglio na anglické Wikipedii.
- ↑ a b c Leo van de Pas: Genealogics.org. 2003.
- ↑ Encyclopædia Britannica. London & New York: [s.n.], 1922. Dostupné online. Kapitola Badoglio, Pietro. (anglicky)
- ↑ a b QUIRICO, Domenico. Generali : controstoria dei vertici militari che fecero e disfecero l'Italia. Milano: Mondadori, 2006. Kapitola I vinti. (italsky)
- ↑ ITALY: Guard Changed. Time [online]. 22. června 1936 [cit. 2016-02-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ATKINSON, Rick. The Day of Battle:The War in Sicily and Italy, 1943-1944. New York: Henry Holt and Co., 2007. Dostupné online. (anglicky) s. 192-197
- ↑ PEDALIU, Effie. Britain and the 'Hand-over' of Italian War Criminals to Yugoslavia, 1945-48. Journal of Contemporary History. Roč. 39, čís. 4, s. 503–529. (anglicky)
- ↑ CONTI, Davide. Criminali di guerra italiani : accuse, processi e impunità nel secondo dopoguerra. Roma: Odradek Edizioni, 2011. ISBN 88-96487-14-5. (italsky)
- ↑ DI SANTE, Constantino. Italiani senza onore I crimini in Jugoslavia e i processi negati (1941-1951). Milano: Ombre Corte, 2005. ISBN 88-87009-65-1.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Pietro Badoglio na Wikimedia Commons
Osoba Pietro Badoglio ve Wikicitátech
- (italsky) Oficiální životopis na stránkách italského ministerstva obrany