Karel Pokorný (sochař)
Profesor Karel Pokorný | |
---|---|
![]() Karel Pokorný s modelem „Sbratření“,1949, repro: Svět v obrazech, roč. 5, 1949, č.46 z 12.11.1949 | |
Narození | 18. ledna 1891 Pavlice ![]() |
Úmrtí | 14. února 1962 (ve věku 71 let) Praha ![]() |
Místo pohřbení | Vyšehradský hřbitov |
Alma mater | Akademie výtvarných umění v Praze Vysoká škola uměleckoprůmyslová v Praze |
Povolání | sochař, pedagog a učitel |
Ocenění | národní umělec (1956) Řád republiky (1961) |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a9/Karel_Pokorn%C3%BD_-_K%C5%99est_sv._Ludmily%2C_bronz_Praha_1935.jpg/265px-Karel_Pokorn%C3%BD_-_K%C5%99est_sv._Ludmily%2C_bronz_Praha_1935.jpg)
Karel Pokorný (18. ledna 1891, Pavlice[1] – 14. února 1962, Praha) byl český sochař a vysokoškolský pedagog. Byl žákem Josefa Václava Myslbeka, výrazného představitele českého sochařského realizmu. Jako vysokoškolský učitel působil nejprve na ČVUT, později jako profesor Akademii výtvarných umění v Praze. Zde také v letech 1948–1950 zastával funkci rektora.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]Ve Vídni se vyučil zámečníkem, umělecké zámečnictví, dále studoval na Škole uměleckého zámečnictví v Hradci Králové. Těsně před 1. světovou válkou studoval na Uměleckoprůmyslové škole, odkud přešel na AVU k J. V. Myslbekovi. Po ukončení studia pracoval na AVU dalších pět let jako Myslbekův asistent. V letech 1936 až 1939 vyučoval modelování na ČVUT.
Po 2. světové válce od roku 1945 působil jako profesor AVU, kde měl svoji vlastní sochařskou „školu“, z níž během lete 1946–1961 vyšlo 79 absolventů. Jeho asistentem byl Zdeněk Krybus.[2]
Bývá považován za zakladatele socialistického realismu v českém sochařství, styl spojený vždy ideologií s politickým obsahem. V tomto směru pokračovali v rozvoji stylu i jeho žáci.
Pohřben je v Praze na Vyšehradském hřbitově[3].
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Vytvořil pět desítek monumentálních sochařských děl. Vyšel z myslbekovské tradice realismu: pro Myslbeka zvětšoval modely dvou zadních soch světců ze sousoší sv. Václava na Václavském náměstí, jeho autorský podíl bývá spatřován v soše sv. Vojtěcha, kterou již Myslbek nestihl dokončit. Své sociální cítění projevoval již v sochách stylu civilismu ve 20.- 30. letech, nejdříve pomníkem pro oběti důlní katastrofy u Oseka, také čtyřmi reliéfy padlých legionářů. Po roce 1945 převažují pomníky politické a s heroizací dělnické práce. Z této řady
- Pomník obětem katastrofy na dole Nelson, 1925, pískovec, dílo stylově vybočující z realismu, navazuje na tvorbu Oty Gutfreunda
- Horník a Rubající horník, obě 1928
- Sv. Metoděj křtí svatou Ludmilu, bronz, 1934-1935; v kapli sv. Ludmily katedrály[4] sv. Víta v Praze
- Valcíř, bronz, 1936
- Cyklus čtyř monumentálních reliéfů Legionáři: Útok; Obrana; Umírání; Smrt a Oběť, slivenecký mramor, 1936–1938, Národní památník na Vítkově
- Válečná léta, 1943 – alegorická ženská postava zahalená do pláště a zmítaná větrem
- Sbratření, 1947–1950, bronz, sousoší objetí českého civilisty se sovětským vojákem v České Třebové, replika ve Vrchlického sadech v Praze
- Pomník Boženy Němcové, bronz, 1950-1954, Praha – Žofín [5]
- Pomník Aloise Jiráska, 1960, bronz, Praha - Jiráskovo náměstí
- Návrh pomníku Boženy Němcové pro Českou Skalici
Spolky
[editovat | editovat zdroj]- od roku 1920 člen SVU Mánes
- předseda Svazu československých výtvarných umělců
- člen Fondu českých výtvarných umělců
Ocenění
[editovat | editovat zdroj]- 1939 Katzova čestná medaile
- 1949 Státní cena
- 1951 Státní cena
- 1955 Státní cena
- 1956 udělen titul národní umělec
- 1958 čestný člen Akademie umění SSSR
- 1961 Řád republiky
Zajímavost
[editovat | editovat zdroj]Byl adoptivním otcem výtvarníka Zdeňka Seydla, kterého vychovával i po výtvarné stránce.
Významní žáci
[editovat | editovat zdroj]- Tibor Bártfay
- Jan Hána
- Karel Hladík
- Jan Koblasa
- Jan Kutálek
- Zdeněk Krybus (asistent)
- Věra Merhautová
- Miroslav Pangrác
- Otto Sukup
- Miloslav Šonka
- Miloš Zet
- Vendelín Zdrůbecký
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost Pavlice
- ↑ Almanach Akademie výtvarných umění k 180. výročí založení školy (1799-1979), editor Jiří Kotalík starší. Praha 1979, s. 111
- ↑ hrob sochaře Karla Pokorného na Vyšehradském hřbitově v Praze. 212.47.2.130 [online]. [cit. 2019-04-05]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2020-06-22.
- ↑ Karel Pokorný a jeho žáci, 1984, č.kat. 33
- ↑ Dušan Šindelář: Karla Pokorného Božena Němcová bojující; in: Výtvarné umění IV, 1954, s. 113
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Karel Pokorný a jeho škola. [Sochy]: Katalog výstavy, úvodní text Jiří KOTALÍK, st. Národní galerie v Praze, únor-březen 1984
- WITTLICH, Petr: České sochařství ve XX. století. SPN Praha 1978, s. 224-225
- TOMEŠ, Josef. Český biografický slovník XX. století. II. díl. K–P. Praha : Paseka, Litomyšl : Petr Meissner, 1999. S. 469. ISBN 80-7185-246-5.
- dapo. Rodák z Pavlic. Znojemské listy. 27. 1. 1996, roč. 5, č. 3, s. 3.
- Slovník českých a slovenských výtvarných umělců. 1950–2003, XI. Pau-Pop. Ostrava : Výtvarné centrum Chagall, 2003. S. 371. ISBN 80-86171-16-7.
- Nová encyklopedie českého výtvarného umění 2., ed. Anděla Horová, Academia Praha 1995, s. 108–109
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Karel Pokorný na Wikimedia Commons
Osoba Karel Pokorný ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Karel Pokorný
- Stránky Městské knihovny Znojmo
- Karel Pokorný v informačním systému abART
- Českoslovenští sochaři
- Čeští vysokoškolští pedagogové
- Českoslovenští národní umělci
- Nositelé Řádu republiky
- Laureáti Státní ceny Klementa Gottwalda
- Narození v roce 1891
- Narození 18. ledna
- Narození v Pavlicích
- Úmrtí v roce 1962
- Úmrtí 14. února
- Úmrtí v Praze
- Rektoři Akademie výtvarných umění
- Pohřbení na Vyšehradě