Elektronická válka
![Systém STARKOM na podvozku pancéřovaného automobilu TATRA s rozvinutou sestavou několika antén.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Starkom.jpg/220px-Starkom.jpg)
Radioelektronický boj, elektronický boj, nebo elektronická válka je druh bojové činnosti vykonávaný výlučně elektronickým vybavením a proti protivníkovu elektronickému vybavení. Zde se rozumí komunikační vybavení – radiostanice, rušiče, radary, a datové sítě (internet) – a řídící elektronika výzbroje (zejména senzory řízených střel).
Elektronika dokáže enormně zvýšit účinnost stávajících zbraňových systémů, a to tak, že armáda vyzbrojená stejnými zbraněmi jako protivník, ale bez odpovídajících elektronických systémů může protivníkové armádě poměrně snadno podlehnout. Ale i když jsou elektronické systémy obrovskou výhodou, jako všechny takové systémy s sebou přinášejí i zranitelná místa a vyžadují promyšlená opatření.[1]
Cíle
[editovat | editovat zdroj]Elektronickou válku lze dělit podle způsobu činnosti na aktivní a pasivní. Za pasivní činnost lze považovat takovou, která se podle mezinárodního práva nepovažuje za akt agrese a lze ji provozovat i v mírovém období.
Pasivní radioelektronický boj
[editovat | editovat zdroj]- Odchytit a vyhodnotit jednak informace vysílané protivníkem (SIGINT – signal intelligence), jednak zjistit rozmístění protivníkových komunikačních středisek, řídících systémů, navigačních zařízení a radarů.
- Minimalizovat nepřátelské působení na vlastní elektronické vybavení (EPM – electronic protective measures), například používáním směrových antén, rozprostřeného spektra, kryptografie, přísnou disciplínou obsluhy.
- Informační přetěžování (vysílání jakoby pro vlastní účely velkého množství matoucích informací)
Aktivní radioelektronický boj
[editovat | editovat zdroj]- Narušování protivníkovy radiokomunikační nebo radiolokační činnosti (rušení signálu atd.).
- Znefunkčnění protivníkova elektronického vybavení.
- Rušení kontroly protivníka nad jeho zbraňovými systémy.
- Získání kontroly nad protivníkovými elektronickými systémy:
- Bojové řízené střely
- Velitelské systémy
- Informační systémy (databáze, internetové portály, bankovní účty).
Historie
[editovat | editovat zdroj]Už v první světové válce se vyskytly případy odposlouchávání telefonického a telegrafního spojení nepřítele, vesměs nepříliš sofistikované, přímým napojením na dráty. Formy radioelektronického boje v dnešní podobě se rychle vyvinuly v druhé světové válce, například Britové z letadel vypouštěli oblaka hliníkových proužků, které dokázaly oslepit nebo alespoň zmást německé pozemní radiolokátory i elektroniku radiolokátorů německých nočních stíhacích letadel (kódová jména Window, Chaff a Dübel). Novějším příkladem, kdy strana se slabšími zbraněmi dosáhla vítězství nad cílem nevybaveným prostředky REB je námořní bitva u Latakie z roku 1973.
Současnost
[editovat | editovat zdroj]Přestože zrušit funkci satelitní navigace lze poměrně jednoduše prostou rušičkou a britské Sea Harriery používaly ve válce o Falklandy (1982) opět improvizované rozmetače hliníkových proužků,[2] jsou systémy pro vedení radioelektronického boje vesměs vysoce sofistikované (například podstrčit protivníkovu zařízení falešnou lokaci GPS je velmi náročné) a používají nákladné prostředky – nejen komunikační centrály, ale i speciální letadla, lodě a vozidla.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Field Manual No. 3-36 : Electronic Warfare [online]. 2012-11 [cit. 2022-03-20]. PDF online. (anglicky)
- ↑ MORGAN, David H. S. Hostile skies : the Falklands conflict through the eyes of a Sea Harrier pilot. London: Weidenfeld & Nicolson, 2006. ISBN 9780297846451. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu elektronická válka na Wikimedia Commons