Lorenzo Insigne
Lorenzo Insigne | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Lorenzo Insigne (2021) | |||||||
Osobní informace | |||||||
Celé jméno | Lorenzo Insigne | ||||||
Datum narození | 4. června 1991 (33 let) | ||||||
Místo narození | Neapol, ![]() | ||||||
Výška | 163 cm | ||||||
Přezdívka | Il Magnifico [1] | ||||||
Klubové informace | |||||||
Současný klub | ![]() | ||||||
Pozice | křídelník | ||||||
Mládežnické kluby* | |||||||
| |||||||
Profesionální kluby* | |||||||
| |||||||
Reprezentace** | |||||||
| |||||||
Úspěchy | |||||||
Další informace | |||||||
Příbuzní | Roberto Insigne (sourozenec) | ||||||
→ Šipka znamená hostování hráče v daném klubu. * Starty a góly v domácí lize za klub aktuální k 22. 9. 2023 ** Starty a góly za reprezentaci aktuální k 22. 9. 2023 | |||||||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Lorenzo Insigne (* 4. června 1991 Neapol) je italský profesionální fotbalista, který hraje na pozici křídelníka za kanadský klub Toronto FC. Značnou část kariéry hrál za Neapol, kde začínal a působil v letech 2009 až 2022. S tímto klubem ve dvou případech opanoval italský pohár a v jednom případě i superpohár. Mezi lety 2012 a 2022 odehrál také 54 utkání v dresu italské reprezentace, ve kterých vstřelil 10 branek.
Itálii reprezentoval na Mistrovství Evropy hráčů do 21 let v roce 2013, na němž získal stříbrnou medaili. Zahrál si na Mistrovství světa 2014, Mistrovství Evropy 2016 a Mistrovství Evropy 2020, na kterém se podílel na zlatém triumfu.[2]
Klubová kariéra
[editovat | editovat zdroj]Neapol
[editovat | editovat zdroj]Lorenzo Insigne hrál v mládežnických týmech klubu SSC Neapol. Z Neapoli hostoval postupně v klubech SS Cavese 1919, US Foggia a Delfino Pescara 1936. S A-týmem Neapole vyhrál italský pohár Coppa Italia (v sezóně 2013/14) a italský Superpohár Supercoppa italiana (2014).
Sezóna 2013/14
[editovat | editovat zdroj]Při debutu v Lize mistrů 18. září 2013 se před domácími diváky na Stadio San Paolo gólově prosadil z přímého kopu a pomohl zdolat 2:1 finalistu předešlého ročníku, německý klub Borussia Dortmund.[3] Jako střídající hráč se trefil i ve druhém skupinovém zápase s tímto soupeřem, opět z přímého kopu, to však Neapol podlehla 1:3.[4] V závěrečném šestém zápase skupiny 11. prosince pomohl jednou asistencí na gól Josého Callejóna vyhrát 2:0 doma nad Arsenalem. Kýžený třetí postupový gól Partenopei nevsítili, vybojovali stejně jako Arsenal a Borussia 12 bodů, ale na úkor svého anglického soupeře se dál nedostali a museli se spokojit pouze s Evropskou ligou.[5]
Od začátku sezóny trvající ligový střelecký půst přerušil gólem proti Hellasu Verona 12. ledna 2014 při venkovní výhře 3:0 v rámci 19. kola.[6] Venku na toto navázal v zápase se Sassuolem 16. února, kdy pomohl vyhrát 2:0 a udržet Neapol na třetím místě.[7] Dne 27. února si Neapol zaručila osmifinále Evropské ligy, když v rámci domácí odvety porazila s jednogólovým Insigneho příspěvkem 3:1 Swansea City,[8] ovšem Porto v dalším kole již bylo na její síly. Třetí ligovou trefu zaznamenal proti Sampdorii Janov 11. května, Neapol venku vyhrála 5:2, ovšem jistotu třetího místa a s tím spojené kvalifikace do Ligy mistrů další sezónu už měla před střetnutím.[9]
Mimo to se Neapol pod vedením trenéra Rafaela Beníteze dostala do finále domácího poháru Coppa Italia. Již v lednu tomuto úsilí napomohl Insigne gólem do sítě Atalanty při osmifinálové výhře 3:1.[10] Ve finále se Neapol utkala s Fiorentinou 3. května, přičemž zápas začal kvůli střelbě mezi fanoušky o 45 minut později. Insigneho dva góly do poločasu pomohly k výhře 3:1 a pátému zisku tohoto poháru pro Neapol v klubové historii.[11]
Sezóna 2014/15
[editovat | editovat zdroj]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/34/Bar%C3%A7a_-_Napoli_-_20140806_-_16_%28cropped%29.jpg/220px-Bar%C3%A7a_-_Napoli_-_20140806_-_16_%28cropped%29.jpg)
Po světovém šampionátu v roce 2014 se zprvu míjel s formou a domácí publikum na San Paolo jeho nepovedené výkony doprovázelo pískotem. Insigne tomu učinil přítrž 5. října 2014 v domácím zápase s Turínem FC, ve kterém pomohl vyhrát 2:1 nejprve gólem a poté asistencí.[12] V listopadu se zranil a chyběl Napolitáncům až do dubna následujícího roku. Po svém návratu, během něhož byl u porážky 0:1 s AS Řím se 26. dubna gólově podílel na výhře 4:2 proti Sampdorii. Výhra udržela Neapol ve hře o Ligu mistrů.[13][14]
Sezóna 2015/16
[editovat | editovat zdroj]Pod novým trenérem Mauriziem Sarrim pokračovala Neapol v ofenzivním fotbale s Lorenzem Insignem na levému křídle, Josém Callejónem na pravém a Gonzalem Higuaínem na hrotu, jimž sekundoval Dries Mertens.[15] Ve čtvrtém kole doma proti Laziu Řím 20. září 2015 se gólem a nahrávkou účastnil demolice soupeře 5:0.[16] Ve svém stém zápase za Neapol v italské lize 26. září otevřel skóre proti v sezóně neporaženému Juventusu a pomohl k domácí výhře 2:1.[17][18] V dalším (sedmém) kole italské ligy nasměřoval Neapol 4. října k výhře 4:0 s AC Milán. Po přihrávce Allanovi na první gól se sám střelecky dvakrát prosadil a Neapol díky němu ukořistila svoji první ligovou výhru na soupeřově půdě.[19] Přesně o dva týdny později se jednou trefil do branky Fiorentiny při výhře 2:1 a stejně jako autor druhého gólu Neapole, kterým byl Higuaín, si připsal šestou trefu v ligové sezóně 2015/16. Dvojice si v médiích vysloužila srovnání s předchozími tandemy ve dresu Neapole, například duem Edinson Cavani–Ezequiel Lavezzi nebo Diego Maradona–Careca.[20]
Sezóna 2016/17
[editovat | editovat zdroj]Předsezónní přípravu doprovázela nejistota okolo nové Insigneho smlouvy a též snaha klubu nahradit prodaného Gonzala Higuaína, jehož měl v útoku zastoupit Arkadiusz Milik.[21] Střelecký půst přerušil až 19. listopadu, kdy dvěma góly obstaral výhru 2:1 s Udinese venku.[22] Následně na to navázal ligovými trefami proti Sassuolu (remíza 1:1) a Interu Milán (výhra 3:0).[23][24] Vypadnutí Milika ze sestavy kvůli zranění přimělo trenéra Sarriho vpasovat doprostřed útoku k Lorenzu Insignemu a Josému Callejónovi nevysokého Driese Mertense a nový útočný trojzubec „nevysokých mužů“ stál za zlepšenými výkony.[25][26] Zatímco 21. ledna otevřel skóre proti AC Milán při venkovní výhře 2:1, 4. února se též jedním gólem zúčastnil demolice Boloni výsledkem 7:1 na její půdě.[27][28]
Osmifinále Ligy mistrů bylo pro Neapol po dvou porážkách poměrem 1:3 konečnou stanicí, soupeř v podobě obhajujícího Realu Madrid nakonec celou soutěž opět opanoval. Insigne v prvním zápase otevřel skóre.[29][30] Především na jaře se Insigne zařadil mezi nejlepší hráče sezóny v italské lize, jeho konečná bilance čítala 17 gólů a 8 asistencí.[31]
Sezóna 2017/18
[editovat | editovat zdroj]Ligový ročník 2017/18 odstartovala Neapol osmi výhrami v osmi zápasech, v tom osmém se Insigne blýskl jediným gólem zápasu. Svým stým gólem v profesionální kariéře pomohl vyhrát 1:0 nad AS Řím na jeho hřišti.[32]
Sezóna 2018/19
[editovat | editovat zdroj]Prosadil se už v úvodním zápase nové ligové sezóny 2018/19. Neapol tímto 18. srpna vyhrála 2:1 na hřišti Lazia pod vedením svého nového trenéra Carla Ancelottiho.[33] Na další gól si počkal do čtvrtého kola a jeho vítězný gól na 1:0 rozhodl duel s Fiorentinou hraný 15. září. V italské lize se trefil popadesáté.[34] Úvodní duel Ligy mistrů 18. září na hřišti CZ Bělehrad skončil bezgólovou remízou, k jejímuž „rozseknutí“ měl Insigne blízko, ale trefil brankovou konstrukci.[1] Během příštího pátého ligového kola odehraném 23. září dal dva góly Turínu FC, čímž pomohl vyhrát 3:1.[35] Tři dny nato dal gól Parmě a další gól připravil Arkadiuszi Milikovi. Neapol nad Parmou zvítězila 3:0.[36] Jediným gólem rozjásal 3. října diváky stadionu San Paolo, když po centru José Callejóna vstřelil gól Liverpoolu ve druhém skupinovém zápase Ligy mistrů. Následně byl zaslouženě vyhlášen mužem zápasu.[37] O čtyři dny později začínal ligový zápas se Sassuolem na lavičce a jako žolík vyslaný do druhé půle se gólově podílel na domácí výhře 2:0.[38] Šestým gólem v sezóně náležel na začátku října mezi ofenzivní hráče s největší formou v italské lize a srovnávat se s ním mohli pouze jiný Ital Ciro Immobile z Lazia Řím se šesti góly a Polák Krzysztof Piątek z Janova s devíti.[1] Naplňování do něj vkládaných očekávání pomohla mimo jiné změna pozice, kdy jej Ancelotti posunul více do role středového útočníka. Zde se tvořila paralela k podobným italským drobným útočníkům ve středu útočné vozby, jakým byl v minulosti například Antonio Di Natale.[1]
V únoru 2019 odešel do Číny Marek Hamšík a Insigne po něm převzal kapitánskou pásku.[39] V zápase s Cagliari 5. května proměnil v 98. minutě penaltu a zařídil domácí výhru 2:1 svým desátým gólem ligové sezóny. Neapol si zaručila druhé místo v tabulce stejně jako v předešlém roce, ale panování Juventusu nenarušila.[40]
Sezóna 2019/20
[editovat | editovat zdroj]V úvodním utkání ročníku 2019/20 italské ligy dne 24. srpna se poprvé v kariéře přímo angažoval u čtyřech gólů. Proti Fiorentině na jejím hřišti proměnil penaltu a později přesně zacílil hlavou po centru José Callejóna a k tomu přidal dvě gólové nahrávky. Neapol tak zvítězila 4:3.[41] Zahrál si finále národního poháru Coppa Italia a 17. května 2020 byl u triumfu 4:2 v penaltovém rozstřelu, na čemž se podílel první proměněnou penaltou.[42][43]
Sezóna 2020/21
[editovat | editovat zdroj]Zkraje nové sezóny 2020/21 vyhrála Neapol 2:0 na hřišti Parmy po gólech Mertense a pak Insigneho, pro něhož to byl 350. soutěžní zápas v neapolském dresu.[44] Na hřišti Beneventa vstřelil 25. října srovnávací gól, čímž přispěl k výhře 2:1. Srovnávacím gólem reagoval na trefu svého mladšího bratra Roberta Insigneho, který hájil barvy soupeře.[45] V sezóně 2020/21 dal mimo jiné svůj 100. gól za Neapol, když se 13. února 2021 prosadil z penalty proti Juventusu. Rozhodl tak o výhře 1:0 navzdory tomu, že předchozích tři penalty proti turínskému celku neproměnil včetně té v superpoháru Supercoppa o měsíc dříve.[46] Později byl vyhlášen nejužitečnějším hráčem Serie A za měsíc březen.[47]
Sezóna 2021/22
[editovat | editovat zdroj]Neapolitánci, nově vedení Lucianem Spallettim, odstartovali sezónu 2021/22 výhrou 2:0 nad nováčkem z Benátek 22. srpna 2021. Ačkoliv Insigne jednu ze svých dvou penalt neproměnil, při té druhé skóroval a pomohl k zisku prvních tří bodů.[48] Ve třetím kole proti Juventusu 11. září doma pomohl vyhrát 2:1 a byl pomocníkem u akce vedoucí ke gólu Mattea Politana.[49] Skóroval proti Legii ve třetím zápase skupiny Evropské ligy 21. října, díky čemuž Neapol vybojovala první výhru a mohla pomýšlet na postup.[50] Po osmi ligových výhrách od ligového začátku Neapol remizovala 24. října s AS Řím 0:0, ovšem ustrážila první místo v tabulce.[51] O čtyři dny později se Insigne po dvou proměněných penaltách podepsal pod výhrou 3:0 nad Boloňou.[52]
Reprezentační kariéra
[editovat | editovat zdroj]Hrál za italské reprezentační výběry U20 a U21. V kvalifikaci na evropské mistrovství do 21 let zaznamenal po třech gólech a pěti asistencích a výrazně přispěl k tomu, aby se mladí Italové turnaje zúčastnili.[53]
V červnu 2013 se zúčastnil závěrečného turnaje v Izraeli, kde mladí Italové v prvním klání porazili Anglii 1:0 zásluhou Insigneho gólu z přímého kopu, díky kterému mladí Angličané ochutnali porážku po devíti po sobě jdoucích výhrách.[54] Ve finálovém střetnutí se Španělskem 18. června 2013 na stadionu Teddyho Kolleka byl po výsledku 2:4 na straně poražených. Mladí Italové získali stříbrné medaile.[55][56]
V A-mužstvu Itálie debutoval 11. září 2012 v kvalifikačním utkání v Modeně proti týmu Malty (výhra 2:0).[57] Gólová premiéra nastala v přátelském utkání s Argentinou 14. srpna 2013, kdy jeho gól neodvrátil porážku 1:2.[58]
Trenér Cesare Prandelli jej vzal na Mistrovství světa 2014 v Brazílii,[59] kde Itálie vypadla již v základní skupině D.
Dne 31. května 2016 byl Insigne jmenován do 23členného týmu Antonia Conteho pro Mistrovství Evropy 2016.[60] Tady Itálie vypadla ve čtvrtfinále.
EURO 2020
[editovat | editovat zdroj]Na začátku června roku 2021 byl trenérem Robertem Mancinim povolán na Mistrovství Evropy a byl jedním ze sedmi fotbalistů se zkušenostmi z předchozího evropského turnaje.[61] Závěrečným třetím gólem úvodního zápasu evropského turnaje 11. června 2021 mezi Itálií a Tureckem pečetil italskou výhru 3:0.[62] Ve čtvrtfinále s Belgií 2. července se gólově prosadil po sólové akci a před přestávkou navyšoval vedení Itálie na 2:0, která po výhře 2:1 postoupila do semifinále se Španělskem.[63] Pořadatelská organizace UEFA jej posléze zvolila mužem tohoto zápasu.[64] Insigneho „belgický“ gól byl nominován na „Gól sezóny podle UEFA“ a v hlasování fanoušků obsadil druhé místo za gólem Mehdiho Taremiho ve čtvrtfinále Ligy mistrů proti Chelsea ve dresu Porta.[65] V základní sestavě vkročil 11. července do finálového střetu s Anglií, ve kterém se po výsledku 1:1 prodlužovalo. Samotný Insigne byl v 90. minutě vystřídán Andreou Belottim. Později Italové opanovali penaltový rozstřel po výsledku 3:2 a Euro vyhráli.[66] Italskému triumfu výrazně pomáhal svými sólovými výpady do pokutového území soupeře – se 16 těmito sólovými akcemi vévodil konečné tabulce před ostatními fotbalisty turnaje.[67]
Po evropském zlatu
[editovat | editovat zdroj]Zúčastnil se finálového turnaje druhého ročníku Ligy národů UEFA. V souboji o třetí místo porazila Itálie 10. října 2021 Belgii 2:1, přičemž Insigne nastoupil až v první minutě nastavení.[68]
Před výkopem semifinálového playoff o mistrovství světa v Kataru proti Severní Makedonii získal důvěru trenéra Manciniho, který jej nasadil do základní sestavy navzdory úpadku formy. Křídelník 24. března 2022 odehrál 64 minut domácího duelu,[69] ve kterém Itálie zaznamenala po porážce 0:1 nečekané vyřazení a přišla o druhý světový šampionát v řadě.[70]
Úspěchy
[editovat | editovat zdroj]Klubové
[editovat | editovat zdroj]- 2× vítěz italského národního poháru Coppa Italia – 2013/14, 2019/20
- 1× vítěz italského superpoháru Supercoppa italiana – 2014
Reprezentační
[editovat | editovat zdroj]- stříbrná medaile na Mistrovství Evropy hráčů do 21 let – 2013
- zlatá medaile na Mistrovství Evropy – 2020
Individuální
[editovat | editovat zdroj]- nejlepší střelec Coppa Italia – 2013/14 (3 góly)[2]
- nejlepší střelec Coppa Italia Serie C – 2010/11 (7 gólů)[2]
- nejužitečnější hráč měsíce Serie A – březen 2020[47]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d HORNCASTLE, James. Lorenzo Insigne's change of position at Napoli has made him the best Italian player around. ESPN [online]. 2018-10-26 [cit. 2022-01-04]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f Lorenzo Insigne: Achievements. Transfermarkt.com [online]. [cit. 2022-06-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GLADWELL, Ben. Insigne and Higuaín bask in Napoli glory. UEFA [online]. 2013-09-19 [cit. 2021-11-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WHITNEY, Clark. Borussia Dortmund vs. Napoli: 6 Things We Learned. Bleacher Report [online]. 2013-11-26 [cit. 2021-11-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MAGOWAN, Alistair. Napoli 2-0 Arsenal. BBC Sport [online]. 2013-12-11 [cit. 2021-11-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Napoli devastante: 3-0 al Verona nell'infuocato Bentegodi, gli azzurri restano in scia Roma. Il Mattino [online]. 2014-01-12 [cit. 2021-11-22]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ US Sassuolo - SSC Neapol 0:2. Eurofotbal.cz [online]. 2014-02-16 [cit. 2021-11-22]. Dostupné online.
- ↑ GLADWELL, Ben. Napoli excited as proud Swansea sign off. UEFA [online]. 2014-02-27, rev. 2014-10-06 [cit. 2021-11-26]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ UC Sampdoria - SSC Neapol 2:5. Eurofotbal.cz [online]. 2014-05-11 [cit. 2021-11-22]. Dostupné online.
- ↑ Coppa Italia, Napoli-Atalanta 3-1: Callejon trascina gli azzurri ai quarti. LaRepubblica.it [online]. 2014-01-15 [cit. 2021-11-26]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ Napoli defeat Fiorentina after fan is shot to win their fifth Coppa Italia. The Guardian [online]. 2014-05-03 [cit. 2021-11-26]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BANDINI, Nicky. Juventus’s win over Roma overshadowed by the referee – again. The Guardian [online]. 2014-10-06 [cit. 2021-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MANFREDI, Jacopo. Roma-Napoli 1-0, Pjanic punisce ancora gli azzurri. La Repubblica [online]. 2015-04-04 [cit. 2021-12-09]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ Giovanni F. Russo. Benitez-Mihajlovic 4-2 ma il vero vincitore è Lorenzo Insigne. teleclubitalia.it [online]. 2015-04-27 [cit. 2021-12-09]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ Three key men for Napoli. juventus.com [online]. 2015-09-25 [cit. 2021-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ROBERTS, Mike. Player Ratings: Napoli 5 – 0 Lazio. forzaitalianfootball.com [online]. 2015-09- [cit. 2021-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Napoli 2-1 Juventus. BBC Sport [online]. 2015-09-26 [cit. 2021-06-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ DI SALA, Federico. Napoli-Juventus 2-1: Insigne e Higuain gol, bianconeri quasi fuori dalla lotta scudetto. La Repubblica [online]. 2015-09-26 [cit. 2021-06-16]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ Lorenzo Insigne inspires as Napoli end AC Milan's perfect home record. ESPN [online]. 2015-10-04 [cit. 2021-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Higuain-Insigne come Cavani-Lavezzi e Careca-Maradona: Napoli sogna. La Gazzetta dello Sport [online]. 2015-10-18 [cit. 2021-12-10]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ https://www.fourfourtwo.com/news/andreotti-insignes-time-napoli-nearing-end. FourFourTwo [online]. 2016-08-10 [cit. 2022-01-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Udinese Calcio 1:2 SSC Napoli. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
- ↑ SSC Napoli 1:1 US Sassuolo. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
- ↑ SSC Napoli 3:0 Inter Milan. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
- ↑ BANDINI, Nicky. Maradona wrong as Napoli show capacity to rival Juventus for Scudetto. The Guardian [online]. 2017-01-23 [cit. 2022-01-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ PODROUŽEK, Jan. Neapol tasí trojzubec! Útoční trpaslící předčí Barcelonu, Bayern i City. iSport.cz [online]. 2017-09-25 [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
- ↑ AC Milan 1:2 SSC Napoli. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
- ↑ Bologna FC 1909 1:7 SSC Napoli. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-23]. Dostupné online.
- ↑ LOWE, Sid. Casemiro stunner hands Real Madrid the edge against brave Napoli. The Guardian [online]. 2017-02-15 [cit. 2022-01-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BURNTON, Simon. Napoli 1-3 Real Madrid (agg: 2-6): Champions League last 16, second leg – as it happened. The Guardian [online]. 2017-03-07 [cit. 2022-01-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MCALEER, Ben. The best XIs from the big leagues in Europe this season. The Guardian [online]. 2017-05-23 [cit. 2022-01-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Insigne landmark maintains Napoli's flawless start. beinsports.com [online]. 2017-10-14 [cit. 2020-07-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BURT, Henry. Carlo Ancelotti Hails 'Special' Occasion After Winning First Game as Napoli Manager. 90min.com [online]. 2018-08-18 [cit. 2022-01-03]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-01-03. (anglicky)
- ↑ Lorenzo Insigne bags Serie A goal number 50 - SSC Napoli. sscnapoli.it [online]. 2018-09-15 [cit. 2022-01-03]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-01-03. (anglicky)
- ↑ GOTT, Tom. Torino 1-3 Napoli: Report, Ratings & Reaction as Carlo Ancelotti's Men Run Riot in Attack. 90min.com [online]. 2018-09-23 [cit. 2022-01-03]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SSC Napoli 3:0 Parma Calcio 1913. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-03]. Dostupné online.
- ↑ WILKINSON, Jack. Napoli 1-0 Liverpool: Lorenzo Insigne scores 90th-minute winner. Sky Sports [online]. 2018-10-04 [cit. 2022-01-03]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SSC Napli 2:0 US Sassuolo. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-01-04]. Dostupné online.
- ↑ Insigne: 'Proud to be Napoli captain'. football-italia.net [online]. 2019-02-09 [cit. 2020-07-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Napoli 2-1 Cagliari: Insigne tucks home 98th-minute penalty to secure second spot in Serie A for Ancelotti's men. Daily Mail [online]. 2019-05-05 [cit. 2022-01-03]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Fiorentina 3 - 4 Napoli. football-italia.net [online]. 2019-08-24 [cit. 2020-07-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Napoli wins Italian Cup in penalty shootout over Juventus. sportsnet.ca [online]. 2020-06-17 [cit. 2021-06-16]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SSC Napoli - Juventus FC – Match sheet. Transfermarkt [online]. [cit. 2021-06-16]. Dostupné online.
- ↑ FAYIGA, Kunle. Osimhen: Napoli's Mertens and Insigne credit role of Nigeria star in Parma victory. Goal.com [online]. 2020-09-20 [cit. 2021-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FRANCE, Sam. Insigne brothers score against each other as Napoli beat Benevento in Serie A. Goal.com [online]. 2020-10-25 [cit. 2021-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Insigne 'calm' taking the penalty. football-italia.net [online]. 2021-02-13 [cit. 2021-02-16]. Dostupné online. (anglicky)e
- ↑ a b LORENZO INSIGNE MVP OF MARCH. legaseriea.it [online]. 2021-03-31 [cit. 2021-12-14]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2021-03-31. (anglicky)
- ↑ CAMPANALE, Susy. Napoli 2-0 Venezia: Insigne and Osimhen errors not too costly. football-italia.net [online]. 2021-08-22 [cit. 2021-11-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ COOPER, Max. Napoli 2-1 Juventus: Player ratings as Partenopei come from behind to stun Juve. 90min.com [online]. 2021-09-11 [cit. 2021-11-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ CAMPANALE, Susy. Napoli 3-0 Legia Warsaw: Insigne and Osimhen inspire. football-italia.net [online]. 2021-10-21 [cit. 2021-11-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Both coaches sent off as Napoli's perfect start ends with Roma stalemate. theScore.com [online]. 2021-10-24 [cit. 2021-11-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Insigne scores twice from the spot as Napoli go back on top. ESPN [online]. 2021-10-28 [cit. 2021-11-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ NASSIAH, Alana. UEFA European Under-21 Championship Players Who Tottenham Should Consider. Bleacher Report [online]. 2013-05-28 [cit. 2022-01-04]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KELL, Tom. Insigne magic earns Italy victory against England. UEFA [online]. 2013-06-05 [cit. 2021-12-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Italy 2-4 Spain. UEFA [online]. 2013-06-18 [cit. 2021-12-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KELL, Tom. Thiago treble helps Spain retain Under-21 crown. UEFA [online]. 2013-06-18, rev. 2013-12-04 [cit. 2021-12-15]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Profil hráče, eu-football.info (anglicky)
- ↑ Nazionale, la gioia di Insigne: "Il primo gol in azzurro è un'emozione bellissima". La Repubblica [online]. 2013-08-14 [cit. 2022-06-11]. Dostupné online. (italsky)
- ↑ 2014 FIFA World Cup Brazil ™ - List of Players Archivováno 25. 6. 2014 na Wayback Machine., FIFA.com, citováno 15. 6. 2014 (anglicky)
- ↑ OFFICIAL: Italy squad for Euro 2016. football-italia.net [online]. 2016-05-31 [cit. 2021-12-16]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2019-05-17. (anglicky)
- ↑ Mancini names uncapped striker Raspadori in final Italy Euro 2020 squad. Reuters [online]. 2021-06-02 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ CAMPANALE, Susy. Turkey 0-3 Italy: Azzurri dominate Euro 2020 debut. football-italia.net [online]. 2021-06-11 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BEGLEY, Emlyn. Italy edge Belgium to set up Spain semi. BBC Sport [online]. 2021-07-02 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Belgium 1-2 Italy: Azzurri outrun Red Devils. UEFA [online]. 2021-07-02, rev. 2021-07-14 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Insigne’s curler against Belgium comes second in UEFA’s 2020/21 Goal of the Season. Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC) [online]. 2021-07-29 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MCNULTY, Phil. England lose shootout in Euro 2020 final. BBC Sport [online]. 2021-07-11 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ EURO 2020 stats: fastest players, distance covered, attacking runs and best dribblers. UEFA [online]. 2021-07-12 [cit. 2021-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Italy 2-1 Belgium: Azzurri secure third place at Nations League finals. UEFA.com [online]. 2021-10-10 [cit. 2022-06-11]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Italy 0:1 North Macedonia. Transfermarkt [online]. [cit. 2022-06-11]. Dostupné online.
- ↑ BANDINI, Nicky. What now for Italy after catastrophe of missing second World Cup in a row?. The Guardian [online]. 2022-03-25 [cit. 2022-06-11]. Dostupné online. (anglicky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Lorenzo Insigne na Wikimedia Commons
- Profil hráče na Transfermarkt.com (anglicky)
- Profil hráče na National Football Teams.com (anglicky)
- Narození v roce 1991
- Fotbaloví útočníci
- Fotbalisté SSC Neapol
- Fotbalisté US Foggia
- Fotbalisté Delfino Pescara 1936
- Narození 4. června
- Narození v Neapoli
- Italští fotbaloví reprezentanti
- Mistři Evropy ve fotbale
- Hráči Mistrovství Evropy ve fotbale 2020
- Hráči Mistrovství Evropy ve fotbale 2016
- Hráči Mistrovství světa ve fotbale 2014
- Fotbalisté Toronto FC