The Fugitive Kind
![]() ![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Sidney Lumet |
Protagonistes | |
Director artístic | Richard Sylbert |
Producció | Martin Jurow i Richard A. Shepherd |
Dissenyador de producció | Richard Sylbert ![]() |
Guió | Tennessee Williams i Meade Roberts, a partir de l'obra Orpheus descending de Tennessee Williams |
Música | Kenyon Hopkins |
Fotografia | Boris Kaufman |
Muntatge | Carl Lerner ![]() |
Vestuari | Frank Thompson |
Distribuïdor | United Artists i Netflix ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | Estats Units |
Estrena | 1959 ![]() |
Durada | 119 min ![]() |
Idioma original | anglès ![]() |
Rodatge | Nova Orleans ![]() |
Color | en blanc i negre ![]() |
Recaptació | 2.100.000 $ (Estats Units d'Amèrica) ![]() |
Descripció | |
Gènere | Drama |
Lloc de la narració | Nova Orleans ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Fugitive Kind és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Sidney Lumet el 1959.
Repartiment
[modifica]- Marlon Brando: Val Xavier
- Anna Magnani: "Lady" Torrance
- Victor Jory: Jabe Torrance
- Maureen Stapleton: Vee Talbot
- R.G. Armstrong: el xerif Jordan Talbot
- Joanne Woodward: Carol Cutrere
Argument
[modifica]Val Xavier, guitarrista i vagabund, arriba de Nova Orleans (on ha tingut problemes amb la justícia) a una petita ciutat de Mississipi, amb la forta voluntat d'esdevenir honrat i treballador. És contractat per "Lady" Torrance, patrona d'un basar, agriada pel seu matrimoni desgraciat amb Jabe Torrance, actualment malalt i allitat. Aviat, cau sota l'encant del músic que no deixa tampoc indiferents Vee Talbot, l'esposa del xerif, i una jove alcohòlica i nimfòmana, Carol Cutrere...
Crítica
[modifica]La pel·lícula enganxa tant per la qualitat dels diàlegs com per la interpretació destacable i l'escenificació, a condició d'acceptar a priori la de negror tràgica de les situacions i dels personatges.
Premis i nominacions
[modifica]- Festival de San Sebastián 1960: Concha de Plata per la pel·lícula; 1r premi d'interpretació femenina per Joanne Woodward.