Pronom feble
Els pronoms febles són aquells pronoms que es fan servir per substituir un complement o una expressió.[1] Tots són monosíl·labs, ja que altrament no podrien ser àtons, puix que en català només poden ser àtons els mots monosil·làbics. Que siguin àtons o febles vol dir que sempre es pronuncien formant bloc amb el verb que complementen; sempre l'han d'acompanyar, és a dir, sempre s'han de situar immediatament davant o darrere, mai no van sols ni acompanyen cap altre element de la frase. El conjunt format pel verb i el pronom o pronoms febles que el segueixen es pronuncia amb un únic accent tònic (el del verb); en canvi, el pronom o pronoms febles que precedeixen el verb es pronuncien formant bloc amb el mot que tenen al davant o bé amb el verb. Sigui com sigui, els clítics (excepte en les variants dialectals del català balear i del rossellonès) no tenen mai accent: per això es diu, doncs, que són febles o àtons. Els pronoms donen al text agilitat, claredat i cohesió.[2]
Els pronoms febles de la llengua catalana són els següents:
|
|
Formes dels pronoms
[modifica]La majoria d'aquests pronoms febles poden presentar fins a quatre formes diferents, segons la posició en relació amb el verb i la manera com s'hi enllacen. Aquestes formes s'anomenen així:
- Forma plena: la consonant va seguida de la vocal.
- Forma reforçada: la vocal va seguida de la consonant o consonants.
- Forma elidida: només la consonant seguida de l'apòstrof.
- Forma reduïda: només l'apòstrof seguit de la consonant o consonants.
Forma plena | Forma reforçada | Forma elidida | Forma reduïda |
---|---|---|---|
me | em | m' | 'm |
te | et | t' | 't |
se | es | s' | 's |
lo | el | l' | 'l |
la | - | l' | - |
los | els | - | 'ls |
les | - | - | - |
ne | en | n' | 'n |
ho | - | - | - |
li | - | - | - |
hi | - | - | - |
nos | ens | - | 'ns |
vos | us | - | - |
nombre | person | abans del verb | després del verb | ||
---|---|---|---|---|---|
davant una consonant | davant una vocal | darrere una consonant | darrere una vocal | ||
singular | 1ra | em | m' | -me | 'm |
2na | et | t' | -te | 't | |
3ra | el | l' | -lo | 'l | |
la | l', la[a] | -la | |||
ho | -ho | ||||
li | -li | ||||
plural | 1ra | ens | -nos | 'ns | |
2na | us | -vos | -us | ||
3ra | els | -los | 'ls | ||
les | -les | ||||
es | s' | -se | 's | ||
adverbial | en | n' | -ne | 'n | |
hi | -hi |
- ↑ La forma no elidida la s'utilitza abans de les sílabes àtones i-, u- (o hi-, hu-).
Funcions sintàctiques i pronoms
[modifica]L'ús de cada pronom feble ve determinat per la funció sintàctica que fa l'element substituït. A més, segons la posició del pronom respecte al verb es fa servir una forma o una altra de l'apartat anterior (plena, elidida, etc.).
Els pronoms normalment van davant del verb (formes reforçada i elidida), excepte amb els imperatius, els infinitius i els gerundis, en què van darrere (formes plena i reduïda). Les perífrasis poden portar els pronoms o tots davant o tots darrere (mai davant i darrere alhora).
A continuació hi ha una llista dels complements més importants que s'utilitzen en la llengua catalana:
- El complement directe
- Si és de la 1a o la 2a persona, es pot substituir per em, et, es, ens, us: et mire, ens abracem.
- Si és una frase, això, allò, res o similars, se substitueix per ho: vull això = ho vull, ha dit que vinguis = ho ha dit.
- Si porta article determinat o demostratiu, es pot substituir per el, la, els, les: pentina el nen = el pentina, renta les pomes = les renta.
- Si porta un quantitatiu, es manté el quantitatiu i se substitueix per en: tinc dues llibretes = en tinc dues, no veig cap taxi = no en veig cap.
- Si no porta cap determinant, també se substitueix per en: prendré raïm = en prendré, que vols aigua? = que en vols?.
- El complement indirecte
- Si és de la 1a o la 2a persona, s'usen els mateixos pronoms que per al complement directe: em fas un petó?
- Si és singular, s'usa li (invariable per gènere): li fa un petó.
- Si és plural, s'usa els (invariable per gènere): els vam fer un petó.
- Però si és singular i ja apareix algun dels pronoms el, la, els, les, llavors se substitueix per hi i canvia de posició passant al darrere: l'hi farem demà, la hi farem demà, els hi farem demà, les hi farem demà, excepte en valencià.
- En valencià, les combinacions de li + el/la/els/les es conserven i el li es manté al davant: li'l farem demà, li la farem demà, li'ls farem demà, li les farem demà.
- D'altra banda, en català central, són habituals en el llenguatge parlat algunes simplificacions de les combinacions de complement indirecte i complement directe, però que no són acceptades per la normativa de la llengua escrita (excepte el cas de n'hi que està tolerat en segons quins registres escrits) (marquem amb * les formes no-normatives):
- li + la passa a * l'hi [li], en comptes de la forma normativa la hi;
- li + les passa a * els hi [əlzi] en comptes de la forma normativa les hi;
- li + ho passa simplement a * l'hi [li] en comptes de la forma normativa li ho;
- li + en passa a * n'hi [ni] en comptes de la forma normativa li'n;
- els + el passa a * els hi [əlzi] en comptes de la forma normativa els el;
- els + la passa a * els hi [əlzi] en comptes de la forma normativa els la;
- els + els passa a * els hi [əlzi] en comptes de la forma normativa els els;
- els + les passa a * els hi [əlzi] en comptes de la forma normativa els les;
- els + ho passa a * els hi [əlzi] en comptes de la forma normativa els ho;
- els + en passa a * n'hi [ni] en comptes de la forma normativa els en;
- L'atribut
- Si porta un article o un demostratiu, es pot substituir per el, la, els, les: és el metge del poble = l'és
- En la resta de casos, se substitueix per ho, excepte quan hi ha èmfasi: ho sembla.
- En català central, en el llenguatge parlat, l'atribut acostuma a ser substituït per ho [u] en tots els casos: és el primer de la promoció = ho és (forma no normativa).
- Col·loquialment, els qualificatius amb èmfasi també poden ser substituïts per en: que n'és, de ruc!
- El predicatiu
- Normalment se substitueix per hi: la presidenta parlava neguitosa = la presidenta hi parlava.
- Els verbs reflexius del tipus fer-se, dir-se, nomenar-se se substitueixen per en: el general va nomenar-se emperador = el general va nomenar-se'n.
- Complement circumstancial i preposicional
- Com a norma general, si porta la preposició de se substitueix per en: vinc de París = en vinc. Ara bé, hi ha excepcions com ara anar d'excursió = anar-hi. És a dir, en el cas dels complements circumstancials de lloc, el pronom feble en s'utilitza quan la preposició de indica procedència.
- El complement circumstancial de manera, encara que porte la preposició de, sempre se substitueix per hi: vaig de qualsevol manera = hi vaig.
- Si porta altres preposicions, se substitueix per hi: pense en tu = hi pense; vaig amb bicicleta = hi vaig; vés a casa = vés-hi; és a casa = hi és.
- Com a norma general, si porta la preposició de se substitueix per en: vinc de París = en vinc. Ara bé, hi ha excepcions com ara anar d'excursió = anar-hi. És a dir, en el cas dels complements circumstancials de lloc, el pronom feble en s'utilitza quan la preposició de indica procedència.
- Els complements no verbals se substitueixen per en, com el subjecte a Han arribat tres vaixells = N'han arribat tres
Pronoms que no fan de substituts
[modifica]Els verbs pronominals són els verbs que a la seva conjugació requereixen morfològicament un o més pronoms febles.
- Hi ha verbs pronominals que requereixen un pronom feble que concordi per persona i nombre amb el subjecte del verb: adonar-se, cansar-se, empassar-se, etc.
- Hi ha verbs pronominals que requereixen un pronom feble invariable: haver-hi, sentir-hi, veure-hi.
- Hi ha verbs pronominals que requereixen dos pronoms febles, un que concordi per persona i nombre amb el subjecte del verb i un altre pronom feble invariable: anar-se'n, sortir-se'n, etc.
- Hi ha verbs que poden usar-se com a pronominals o no, com: creure's, equivocar-se, imaginar-se, oblidar-se, recordar-se, etc.
El pronom es tampoc no fa pas de substitut en construccions impersonals com: S'espera que dimiteixi.
Combinació de dos pronoms febles
[modifica]El següent requadre descriu la combinació dels pronoms febles en les dues variants principals del català estàndard. Cal notar, però, que hi ha tot un seguit de combinacions dialectals i col·loquials no admeses que no figuren aquí.
En cada cel·la de la taula, se segueix l'ordre següent:
- Davant de verb començat amb vocal o h
- Davant de verb començat amb consonant (en negreta)
- Després de verb acabat amb vocal excepte u si fa diftong (en cursiva)
- Després de verb acabat amb consonant o en diftong (en negreta i cursiva)
|
EM |
ET |
EL |
LA |
HO |
LI |
HI |
EN |
ENS |
US |
ELS |
LES |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
EM |
|
|
me l' me'l -me'l -me'l |
me l' me la -me-la -me-la |
m'ho m'ho -m'ho -m'ho |
me li me li -me-li -me-li |
m'hi m'hi -m'hi -m'hi |
me n' me'n -me'n -me'n |
|
|
me'ls me'ls -me'ls -me'ls |
me les me les -me-les -me-les |
ET |
|
|
te l' te'l -te'l -te'l |
te l' te la -te-la -te-la |
t'ho t'ho -t'ho -t'ho |
te li te li -te-li -te-li |
t'hi t'hi -t'hi -t'hi |
te n' te'n -te'n -te'n |
te'ns te'ns -te'ns -te'ns |
|
te'ls te'ls -te'ls -te'ls |
te les te les -te-les -te-les |
EL |
|
|
|
|
|
|
l'hi l'hi -l'hi -l'hi |
el n' l'en -l'en -l'en |
|
|
|
|
LA |
|
|
|
|
|
|
la hi la hi -la-hi -la-hi |
la n' la'n -la'n -la'n |
|
|
|
|
LI |
m'hi m'hi -m'hi -m'hi |
t'hi t'hi -t'hi -t'hi |
Valencià: li l' li'l -li'l -li'l |
Valencià: li l' li la -li-la -li-la |
li ho li ho -li-ho -li-ho |
|
li hi li hi -li-hi -li-hi |
li n' li'n -li'n -li'n |
|
|
Valencià: li'ls li'ls -li'ls -li'ls |
Valencià: li les li les -li-les -li-les |
Català central: l'hi l'hi -l'hi -l'hi |
Català central: la hi la hi -la-hi -la-hi |
Català central: els hi els hi 'ls-hi -los-hi |
Català central: les hi les hi -les-hi -les-hi | |||||||||
ES |
se m' se'm -se'm -se'm |
se t' se't -se't -se't |
se l' se'l -se'l -se'l |
se l' se la -se-la -se-la |
s'ho s'ho -s'ho -s'ho |
se li se li -se-li -se-li |
s'hi s'hi -s'hi -s'hi |
se n' se'n -se'n -se'n |
se'ns se'ns -se'ns -se'ns |
se us se us -se-us -se-us |
se'ls se'ls -se'ls -se'ls |
se les se les -se-les -se-les |
EN |
|
|
|
|
|
|
n'hi n'hi -n'hi -n'hi |
|
|
|
|
|
ENS |
|
|
ens l' ens el 'ns-el -nos-el |
ens l' ens la 'ns-la -nos-la |
ens ho ens ho 'ns-ho -nos-ho |
ens li ens li 'ns-li -nos-li |
ens hi ens hi 'ns-hi -nos-hi |
ens n' ens en 'ns-en -nos-en |
|
|
ens els ens els 'ns-els -nos-els |
ens les ens les 'ns-les -nos-les |
US |
us m' us em -us-em -vos-em |
|
us l' us el -us-el -vos-el |
us la us la -us-la -vos-la |
us ho us ho -us-ho -vos-ho |
us li us li -us-li -vos-li |
us hi us hi -us-hi -vos-hi |
us n' us en -us-en -vos-en |
us ens us ens -us-ens -vos-ens |
|
us els us els -us-els -vos-els |
us les us les -us-les -vos-les |
ELS |
els l' els el 'ls-el -los-el |
els l' els la 'ls-la -los-la |
els ho els ho 'ls ho -los-ho |
|
els hi els hi 'ls-hi -los-hi |
els n' els en 'ls-en -los-en |
els els els els 'ls-els -los-els |
els les els les 'ls-les -los-les | ||||
LES |
|
|
|
|
|
|
les hi les hi -les-hi -les-hi |
les n' les en -les-en -les-en |
|
|
|
|
Combinacions impossibles
[modifica]Cal fer notar que hom no pot combinar entre ells els pronoms ho i hi, ni ho i en; aquests casos s'anomenen combinacions impossibles. Tot i això, algunes variants dialectals d'abast restringit les permeten, com ara el ribagorçà.[3]
Pel que fa al tractament en la llengua estàndard, hi ha dues solucions. La primera és optar per mantenir una de les dues parts de l'oració, per exemple:
- Treu tot això del bagul > Treu-ne tot això; Treu-ho tot del bagul.
La segona possibilitat és bescanviar ho per el, que produiria l'hi o l'en. A la Gramàtica del català contemporani[3] s'esmenta que la solució al primer cas (el de *hi ho > l'hi) és força generalitzada i ja apareix a la Gramàtica catalana de Fabra.[4] Així i tot, aquesta substitució per l'hi no sempre és acceptable:
- (?) Això, a la biblioteca, l'hi estudio cada matí.
En aquest cas, el que es fa és mantenir només ho. En canvi, hi ha casos en què sí que sona acceptable:
- Això, en aquesta paret, no l'hi sé veure.
Pel que fa al segon cas (el de *n'ho), Fabra diu que la solució més estesa és suprimir el pronom en i mantenir només ho (cas anàleg a l'esmentat abans):
- Ho vaig treure [això, de l'armari].
Però el mateix Fabra admet també la possibilitat de substituir ho per el. Aquesta solució és esmentada també per Badia i Mascaró:[5]
- L'en vaig treure [això, de l'armari].
Finalment, hi ha una altra possible substitució: la de tots dos pronoms –és a dir ho per el i en per hi–, que dona l'hi (per tant, la mateixa que en el cas anterior):
- L'hi vaig treure [això, de l'armari].
Totes tres possibilitats són esmentades per Solà.[6]
Combinació de més pronoms febles
[modifica]Els pronoms febles es poden arribar a combinar en grups de tres o de quatre. En aquest darrer cas, un d'aquests sempre serà el pronom hi.
Forma clàssica dels pronoms
[modifica]Els pronoms reforçats em, et, es, ens i us davant d'un verb començat per consonant poden adoptar també les formes plenes me,[7] te,[8] se,[9] nos[10] i vos.[11] La forma clàssica i viva en algunes comarques de fer servir els pronoms és: emprar les formes reforçades únicament darrere de paraules acabades en vocal: el carro em va costar tres duros, no vull perdre-us; i les formes plenes, a principi d'oració, davant d'altres pronoms febles i darrere de paraules acabades en consonant o diftongs decreixents: nos diran què ha passat, voldria fer-me un cafè, me pareix bé, te fa mal, ne tinc quatre, mengeu-vos el pa. La forma mos és col·loquial segons el diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.[12]
La major part d'autors valencians fan servir en l'escrit exclusivament el pronom vos i mai la forma reforçada us. Aquest ús dels pronoms és normatiu segons l'AVL.[13]
En català clàssic, sovint les formes reforçades s'escrivien juntament amb el mot precedent amb un punt volat i elidint-ne la vocal, a excepció de la forma us: no·m ve de gust, vindrà un home que·t demanarà caritat, no·s podrà defendre, ell és qui·ns pot ajudar, qui us enviarà.
En el cas del pronom es/se, davant de verbs que comencen amb el so de essa sorda són vàlides ambdues formes.[14][15]
Referències
[modifica]- ↑ «Versió electrònica de la Gramàtica de la llengua catalana, apartat "12. La morfologia dels pronoms personals"». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 23 març 2012].
- ↑ Jaume., Macià i Guilà,. Faci'ls fàcils : els pronoms febles : mètode pràctic per aprendre a usar bé els pronoms febles del català. Barcelona: Teide, 1992. ISBN 9788430733712. Arxivat 2024-06-13 a Wayback Machine.
- ↑ 3,0 3,1 BONET, Eulàlia. «Cliticització», dins Gramàtica del català contemporani (Barcelona: Empúries, 2002, 3 vols.), volum primer, paràgraf 10.3.3.3. «Combinacions del clític ho amb altres pronoms febles», pàgs. 964-966
- ↑ FABRA, Pompeu. Gramàtica catalana. Barcelona: Teide, 1956 (5a ed., 1969, pàg. 73)
- ↑ FABRA, Pompeu. Op. cit.; BADIA i MARGARIT, Antoni M. Gramática catalana. Madrid: Gredos, 1962, § 111; MASCARÓ, Joan. Morfologia. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1986, pàg. 140
- ↑ SOLÀ, Joan. Sintaxi normativa: Estat de la qüestió. Barcelona: Empúries, 1994 (3a ed., 1997, pàg. 327)
- ↑ «Forma clàssica, viva en algunes comarques, de l'acusatiu o el datiu del pronom de primera persona del singular davant de verbs començats en consonant.». Arxivat de l'original el 2018-01-27. [Consulta: 27 gener 2018].
- ↑ «Tercera accepció, segona definició: Forma clàssica, viva en algunes comarques, de l'acusatiu o el datiu del pronom de segona persona del singular davant de verbs començats en consonant.». Arxivat de l'original el 2018-01-27. [Consulta: 27 gener 2018].
- ↑ «Forma clàssica, viva en algunes comarques, de l'acusatiu o el datiu del pronom reflexiu o recíproc de tercera persona del singular i del plural davant de verbs començats en consonant..». Arxivat de l'original el 2018-01-27. [Consulta: 27 gener 2018].
- ↑ «Forma clàssica de l'acusatiu o el datiu del pronom de primera persona del plural davant d'un verb o d'un altre pronom feble.». Arxivat de l'original el 2018-01-28. [Consulta: 27 gener 2018].
- ↑ «Forma de l'acusatiu i el datiu del pronom de segona persona del plural.». Arxivat de l'original el 2018-01-27. [Consulta: 27 gener 2018].
- ↑ «[Accepció segona: [col·loq.] Nos http://www.avl.gva.es/lexicval/?paraula=mos]».
- ↑ «Gramàtica Normativa Valenciana, apartat: 22.3.2. Formes plenes, reforçades, reduïdes i elidides.». OBSERVACIÓ: [...] En alguns parlars les formes plenes es mantenen de manera general davant de verb començat per consonant: me mira, te parla, se pentina, ne du. Es tracta de formes acceptables, però en els registres formals són preferibles les formes reforçades., 2006, pàg. 171. Arxivat de l'original el 2018-01-27 [Consulta: 27 gener 2018].
- ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». Arxivat de l'original el 2024-06-13. [Consulta: 17 octubre 2022].
- ↑ «ésAdir > Gramàtica > "es" / "se" + verb començat per [s]». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 17 octubre 2022].
Enllaços externs
[modifica]- Els pronoms febles en català (fàcils!), recurs didàctic per a aprendre'n el funcionament
- Gramàtica dels pronoms febles i recomanacions, segons la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals.
- Institut d'Estudis Catalans
- Els pronoms febles, Gramàtica Bàsica