Església i Convent de les Adoratrius
![]() | ||||
---|---|---|---|---|
Dades | ||||
Tipus | Església ![]() | |||
Arquitecte | Joan Martorell i Montells ![]() | |||
Característiques | ||||
Estil arquitectònic | historicisme arquitectònic ![]() | |||
Localització geogràfica | ||||
Entitat territorial administrativa | l'Antiga Esquerra de l'Eixample (Barcelonès) ![]() | |||
Localització | Consell de Cent, 206-214 i Casanova, 65-67 ![]() | |||
| ||||
Bé integrant del patrimoni cultural català | ||||
Id. IPAC | 41271 ![]() | |||
Bé amb protecció urbanística | ||||
Tipus | bé amb elements d'interès | |||
Id. Barcelona | 1395 ![]() | |||
Activitat | ||||
Propietat de | Adoratrius Esclaves del Santíssim Sagrament i de la Caritat ![]() | |||
L'Església i Convent de les Adoratrius és un conjunt arquitectònic als carrers del Consell de Cent i de Casanova, a l'Antiga Esquerra de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).[1]
Història
[modifica]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/60/Setmana_Tr%C3%A0gica_-_Adoratrius_-_Carrer_Casanovas.jpg/220px-Setmana_Tr%C3%A0gica_-_Adoratrius_-_Carrer_Casanovas.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/629_Esgl%C3%A9sia_i_convent_de_les_Adoratrius%2C_c._Consell_de_Cent_212-214_%28Barcelona%29.jpg/220px-629_Esgl%C3%A9sia_i_convent_de_les_Adoratrius%2C_c._Consell_de_Cent_212-214_%28Barcelona%29.jpg)
L'any 1871 la comunitat de monges Adoratrius Esclaves del Santíssim Sagrament i de la Caritat va adquirir el solar i van sol·licitar permís per a construir-hi una escola, segons el projecte del mestre d'obres Calixte Freixa i Pla. Aquell mateix any es va elaborar el projecte del conjunt conventual, que incloïa també l'església, obra de l'arquitecte Joan Martorell i Montells, i fou inaugurat el 1875.[2]
L'any 1909, durant la Setmana Tràgica, el convent fou assaltat i incendiat, però va ser restaurat en poc temps. L'any 1936 es va produir un nou assalt i incendi del que se salvà la façana principal de l'església i l'agulla del campanar. L'any 1942, l'arquitecte Manuel Casas i Lamolla s'encarregà del projecte de reconstrucció, que seguiria fidelment l'original. Les obres s'acabaren l'any 1945.[2]
Entre els anys 1997 i 1998 s'hi va realitzar una remodelació parcial segons el projecte dels arquitectes Humbert Costas i Manuel Gómez per a la comunitat de monges, que ocupa la planta segona de l'edifici més allunyat de l'església. La resta està ocupat per l'escola Escola Mare de Déu del Roserdependències escolars.[2]
Descripció
[modifica]Es tracta d'un complex religiós i educatiu que es desenvolupa seguint un eix diagonal nord-sud, deixant lliure la major part de l'espai del xamfrà. La disposició de la tanca, reixes i dos petits cossos edificats fan que no es desdibuixi l'alineació.[2] Està presidit per l'església, d'estil neogòtic i amb un airós campanar acabat amb una esvelta agulla. La planta és de nau única amb absis poligonal. L'interior, molt lluminós gràcies als grans finestrals d'arc apuntat i decoració goticitzant, presenta volta de creueria i arcs ogivals.[2]
La façana principal feta amb parament de pedra és senzilla i sòbria, però demostra una fina delineació de motllures i detalls. Lleugerament endarrerida de l'alineació del xamfrà amb un petit pati tancat al davant, per tal d'aconseguir una millor visualització, i amb l'eix orientat segons la diagonal de l'illa, presenta tres cossos. Els laterals, perfectament simètrics, queden limitats per uns contraforts que es prolonguen en sengles pinacles i es coronen amb una cornisa que reflecteix la inclinació de la teulada; es decoren amb uns arquets cecs, bastant decorats. El cos central concentra en els successius nivells els elements característics de la façana: la porta principal, un gran finestral que contribueix a la il·luminació de l'interior i, ja a la base de la torre, quadrada, una finestreta doble. El cos de campanes presenta contraforts a les arestes i unes gàrgoles, per sobre un acabament triangular a cada una de les quatre cares. Com a culminació, una agulla piramidal.[2]
La resta de façanes de l'església són més sòbries, amb un parament recobert d'estuc pintat de color ataronjat només trencat per els contraforts i els grans finestrals amb vitralls de colors. La teulada és a doble vessant de teules àrabs.[2]
A l'interior de l'illa se situen els edificis del convent i dependències escolar, construïts al voltant d'un pati-claustre. Es tracta de dos cossos amb orientació nord-sud tancats per un tercer cos amb orientació est-oest de quatre plantes d'alçada. Tots estan rematats també per una coberta a doble vessant. També hi ha dos cossos més independents situats al voltant dels peus de l'església, alineats als carrers del Consell de Cent i Casanova. De planta quadrangular només presenten dos plantes d'alçada i estan coberts amb coberta de quatre vessants. Tots són de decoració senzilla, amb paraments llisos estucats en blancs només trencats per elements de maó vist a les cantonades i emmarcant les obertures.[2]
Referències
[modifica]- ↑ «Església i Convent de les Adoratrius». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
- ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 2,6 2,7 «Església i Convent de les Adoratrius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
Enllaços externs
[modifica]- «Església i convent de les Adoratrius». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.