Premijer Francuske
Premijer Francuske | |
---|---|
![]() | |
Prebivalište | Hôtel Matignon |
Sjedište | Pariz, Francuska |
Imenuje ga | Predsjednik Francuske |
Mandat | Nema određenog roka I dalje ostaje na funkciji dok ima povjerenje Narodne skupštine |
Konstituirani instrument | Ustav Francuske |
Prethodnik | Nekoliko inkarnacija od Ancien Régime |
Osnivanje | 4. oktobar 1958. |
Prvi nosilac | Michel Debré |
Plata | €178.920 godišnje |
Veb-sajt | www |
Premijer Francuske (francuski: Premier ministre français) šef je vlade Francuske. Tokom Treće i Četvrte republike šef vlade formalno je nazivan predsjednikom Vijeća ministara (francuski: Président du Conseil des Ministres), uglavnom skraćenim za predsjednika Vijeća (francuski: Président du Conseil). Međutim, mjesto se u nefrancuskim izvorima obično nazivalo "premijer". Premijer je nositelj druge najviše političke funkcije u Francuskoj.
Predsjednik Francuske imenuje, ali ne može razriješiti premijera. Narodna skupština može razriješiti premijera i vladu. Premijer predlaže listu ministara predsjedniku Republike. Ukazi i odluke premijera, kao i gotovo sve izvršne odluke, podliježu nadzoru upravnog sudskog sistema. Malo se uredbi donosi nakon savjeta Državnog vijeća (francuski: Conseil d'État). Svi premijeri brane programe svog ministarstva i donose proračunske odluke. U kojoj mjeri te odluke leže na premijeru ili predsjedniku ovisi o tome jesu li iste stranke.
Trenutni premijer je Gabriel Attal, obnašavši dužnost premijera od 9. januara 2024. godine.[1]
Nominacija
[uredi | uredi izvor]Premijera imenuje predsjednik Republike, koji teoretski može slobodno izabrati koga želi za to mjesto. U praksi, s obzirom na to da Narodna skupština ima moć prisiljavanja na ostavku kabineta usvajanjem prijedloga za izricanje nepovjerenja, izbor premijera mora odražavati volju većine u Skupštini. Na primjer, odmah nakon parlamentarnih izbora 1986. godine, predsjednik François Mitterrand morao je imenovati Jacquesa Chiraca premijerom, iako je Chirac bio član RPR-a ( Miting za Republiku) i stoga politički protivnik Mitterranda. Uprkos činjenici da je Mitterrandova Socijalistička partija bila najveća stranka u Skupštini, ona nije imala apsolutnu većinu. RPR je imao savez sa UDF-om, što im je dalo većinu. Takva situacija, kada je predsjednik prisiljen raditi s premijerom koji je protivnik, naziva se kohabitacija.
Iako se premijeri obično biraju iz redova Nacionalne skupštine, predsjednik je u rijetkim prilikama izabrao nekoga tko nije nositelj funkcije zbog njihovog iskustva u birokraciji ili stranim službama ili njihovog uspjeha u poslovnom upravljanju—Dominique de Villepin, na primjer, bio je premijer od 2005. do 2007. godine, a da nikada nije bio na izabranoj funkciji.
Iako izbor predsjednika za premijera mora biti u skladu s većinom u Narodnoj skupštini, premijer ne mora tražiti glasanje o povjerenju nakon formiranja svog kabineta. Svoj legitimitet on ili ona mogu temeljiti na predsjednikovom imenovanju za premijera i odobrenju vlade.
Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ Chrisafis, Angelique (9. 1. 2024). "Gabriel Attal appointed youngest French PM as Macron tries to revive popularity". The Guardian (jezik: engleski). ISSN 0261-3077. Pristupljeno 9. 1. 2024.