Ефрем Каранов
Ефрем Каранов | |
български фолклорист | |
![]() Портрет от 1900 година | |
Роден | |
---|---|
Починал | 6 декември 1927 г.
|
Учил в | Одески национален университет |
Семейство | |
Братя/сестри | Иван Каранов |
Ефрем Каранов в Общомедия |
Ефрем Цветков Стоянов Каранов (изписване до 1945 година: Ефремъ Цвѣтков Стояновъ Карановъ) е виден български фолклорист, историк и преводач, революционер, действителен член на Българското книжовно дружество от 1884 година.[1][2][3]
Биография
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/99/Efrem_Karanov_Kyustendil.jpg/250px-Efrem_Karanov_Kyustendil.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0a/Efrem_Karanov_in_1890.jpg/250px-Efrem_Karanov_in_1890.jpg)
Ефрем Каранов е роден през 1852 или по-вероятно 1853 година в град Кратово, Македония, тогава в Османската империя, днес в Северна Македония. Баща му Цветко Стоянов е кратовски чорбаджия и търговец на памук, родом от село Гайранци. Брат е на учителя и общественик Иван Каранов. Самият Каранов пише в спомените си: „Роден съм от родители българе“.[4]
Учи първоначално в родния си град, а от 1864 до 1867 година – в българското училище в Цариград. След това в 1867 година заминава за Одеса и учи в Одеската класическа гимназия, като е издържан от Одеското българско настоятелство. Завършва Втора одеска гимназия в 1872 година, а през юни 1875 година завършва и славянска филология в Новоросийския университет.[1][2] В Одеса започва да се занимава с книжовна дейност и събиране на фолклорни материали. Там се запознава и със Стефан Стамболов.[5] През лятото на 1873 година се връща за ваканцията в Кратово и записва стотици народни песни,[2] част от които излизат в „Периодическо списание на Българското книжовно дружество“. Става дописен член на Българското книжовно дружество в 1875 година.[5]
В 1875 година се връща в родината и за кратко работи в руското вицеконсулство в Пловдив при Найден Геров,[2] а след това от август същата година става учител в Щип. През юни 1877 година, след избухвнето на Руско-турската война, е изгонен от местните турци като руски агент и Каранов се установява в Кюстендил.[2] Прогонен и от Кюстендил служи на руското командване.[1]
По време на Временното руско управление служи като преводач в Кюстендил. От октомври 1878 година до януари 1879 година е учител в Кюстендил.[2] Между януари 1879 и септември 1880 година преподава в Самоковската семинария.[2][1] След учителски бунт срещу ректора Евстатий Пелагонийски, Каранов е уволнен.[1][2]
Между септември 1880 и септември 1885 година и септември 1887 и 1901 година е учител в Кюстендилското педагогическо училище,[2] където работи със Стоян Заимов. Директор е на третокласното училище в града, а през 1884 година става действителен член на Българското книжовно дружество. В Кюстендил развива активна обществена и научна дейност – основател е на местния музей, един от обновителите на читалище „Братство“.[1] След обвинение от османското правителство, че подпомага изпращането на чети в Македония, Каранов от септември 1885 до септември 1887 година[2] е изпратен да учителства в Софийската класическа гимназия.[6] След това се премества за постоянно в Кюстендил.[6]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/%D0%9F%D0%B0%D0%BC%D0%B5%D1%82%D0%BD%D0%B0_%D0%BF%D0%BB%D0%BE%D1%87%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%B0%D0%BA%D0%B0%D0%B4._%D0%95%D1%84%D1%80%D0%B5%D0%BC_%D0%9A%D0%B0%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BE%D0%B2%2C_%D0%9A%D1%8E%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B8%D0%BB.jpg/220px-%D0%9F%D0%B0%D0%BC%D0%B5%D1%82%D0%BD%D0%B0_%D0%BF%D0%BB%D0%BE%D1%87%D0%B0_%D0%BD%D0%B0_%D0%B0%D0%BA%D0%B0%D0%B4._%D0%95%D1%84%D1%80%D0%B5%D0%BC_%D0%9A%D0%B0%D1%80%D0%B0%D0%BD%D0%BE%D0%B2%2C_%D0%9A%D1%8E%D1%81%D1%82%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B8%D0%BB.jpg)
През 1895 година Каранов е сред учредителите на Благотворителното дружество „Македония“ в Кюстендил, на което е избран за председател.[7][1] Дружеството е във връзка и с Върховния комитет на Трайко Китанчев. По време на Четническата акция в неговия дом е главната квартира на въстаниците.[5] След неуспеха на Четническата акция и разцеплението във Върховния комитет, Каранов се ориентира към Вътрешната организация и поддържа контакти с Гоце Делчев, Яне Сандански, Пейо Яворов, както и с Никола Зографов, на който предава съхранявано у дома му оръжие за целите на Вътрешната организация.[8]
Каранов превежда „Слово за похода на Игор“, както и „Пан Тадеуш“ на Адам Мицкевич.[5] Като обществен и културен деец Каранов поддържа близки връзки с Марин Дринов, Константин Иречек, Стоян Заимов, Иван Шишманов, Гоце Делчев, Яне Сандански,[5] а негови ученици са били Димо Хаджидимов, Йордан Захариев, Йордан Иванов, Емануил Попдимитров, Иван Кепов и други.[2] След смъртта на синовете си Боян – загинал на фронта в 1913 година и литератора и учител в Кюстендил Радивой Каранов – убит в 1925 година, Ефрем Каранов постепенно се оттегля от обществена дейност. Подготвя свои спомени, но поради напреднала болест са завършени само тези за ранните му години и ученичеството му в Цариград.[9]
В 1892 година му е връчен орден „За гражданска заслуга“ V степен.[2]
Ефрем Каранов умира в Кюстендил през 1927 година. Академик Ефрем Каранфилов е негов внук.[10]
Родословие
[редактиране | редактиране на кода]Цветко Стоянов | Елена | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Перса Протич | Иван Каранов (1851 – 1928) | Ефрем Каранов (1852 – 1927) | Ана Златкова | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Страшимир Каранов (1881 – след 1947) | Любен Каранов | Владислав Каранов (1880 – 1965) | Цветан Каранов (1910 – ?) | Недка Каранова (1885 – 1960) | Спиро Карамфилов (1887 – 1934) | Радивой Каранов (1891 – 1925) | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Иван Каранов | Тихомир Каранов (1916 – ?) | Ефрем Каранфилов (1915 – 1998) | Лада Галина (1934 – 2015) | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Страшимир Каранов (1954 – 2021) | |||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Трудове
[редактиране | редактиране на кода]- Каранов, Ефрем. Описание на Кратовската каза // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (11 – 12). 1876.
- Каранов, Ефрем. Български народни песни (кратовски) // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (11 – 12). 1878.
- Каранов, Ефрем. Народни приказки // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (5). 1883.
- Каранов, Ефрем. Нeколко думи за Кадин мост и за вярвания при съграждането на нови здания // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (7). 1884.
- Каранов, Ефрем. Народни вeрoвания. Змеят (аждер) и змията (земя) в българската народна поезия // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (9). 1884.
- Каранов, Ефрем. Кратовската каза // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (16). 1885.
- Каранов, Ефрем. Кузман Кариман // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (16). 1885.
- Каранов, Ефрем. Богдан юнак, герой от Сръбско-българската война. София, книж. Х. М. Костенцев, 1886.
- Каранов, Ефрем. Румена войвода. Очерк из Осоговските планини. София, Типо-литография Б. Зилбер, 1886.
- Каранов, Ефрем. Показалец на непечатаните досега в различни сборници и периодични списания варианти от песните в сборника на братя Миладинови // Сборник за народни умотворения (1). 1889.
- Каранов, Ефрем. Паметници от Кратово // Сборник за народни умотворения (13). 1896.
- Каранов, Ефрем. Деятелността на кюстендилското читалище „Братство“ за 42 години от основаването му до 1 VII 1911. Кюстендил, Печатница на Александър Ив. Пилев, 1911.
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ а б в г д е ж Речник на българската литература, том 2 Е-О. София, Издателство на Българската академия на науките, 1977. с. 177.
- ↑ а б в г д е ж з и к л м Енциклопедичен речник Кюстендил (А-Я). София, Общински народен съвет, Регионален център по култура. Издателство на Българската академия на науките, 1988. ISBN 954-90993-1-8. с. 285.
- ↑ Алманах на българските национални движения след 1878, Академично издателство „Марин Дринов“, София 2005, с. 450.
- ↑ Каранов, Ефрем. Спомени. София, Издателство на Отечествения фронт, 1979. с. 9.
- ↑ а б в г д Речник на българската литература, том 2 Е-О. София, Издателство на Българската академия на науките, 1977. с. 178.
- ↑ а б Енциклопедия. Българската възрожденска интелигенция. Учители, свещеници, монаси, висши духовници, художници, лекари, аптекари, писатели, издатели, книжари, търговци, военни.... София, ДИ „Д-р Петър Берон“, 1988. с. 318.
- ↑ Георгиев, Георги. Македоно-одринското движение в Кюстендилски окръг (1895 – 1903). София, Македонски научен институт, 2008. ISBN 9789548187756. с. 20.
- ↑ Каранов, Ефрем. Спомени, Издателство на Отечествения фронт, София, 1979, стр.63 – 65.
- ↑ Каранов, Ефрем. Спомени. София, Издателство на Отечествения фронт, 1979. с. 65 – 67.
- ↑ Енциклопедия „България“, том 3, София, Издателство на БАН, 1982.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- Каранов, Ефрем. Роден съм българин. Избрани съчинения и документи. София, Издателство на Отечествения фронт, 1991.
- Каранов, Ефрем. Описание на Кратовската каза; 10 народни песни от Кратово и Кратовско // Периодическо списание на Българското книжовно дружество (XI – XII). 1876. Посетен на 7 юни 2015.
- Каранов, Ефрем. Материали по етнографията на некои местности в Северна Македония, които са смежни с България и Сърбия // Сборник за народни умотворения, наука и книжнина (IV). 1891. Посетен на 7 юни 2015.
|
- Български историци от Македония
- Български фолклористи от Македония
- Български учени от Македония
- Български революционери от Македония
- Дейци на ВМОК
- Дейци на ВМОРО
- Български общественици от Македония
- Български просветни дейци от Македония
- Възпитаници на Одеския национален университет
- Академици на БАН
- Почетни граждани на Кюстендил
- Български имигранти от Македония в Кюстендил
- Родени в Кратово
- Починали в Кюстендил
- Учители в Гимназия „Неофит Рилски“ (Кюстендил)
- Каранови
- Носители на орден „За гражданска заслуга“
- Мемоаристи