Челябінськ
місто Челябінськ | |||||
---|---|---|---|---|---|
Челябинск | |||||
| |||||
![]() | |||||
Країна | ![]() | ||||
Суб'єкт Російської Федерації | Челябінська область | ||||
Код ЗКАТУ: | 75401000000 | ||||
Код ЗКТМО: | 75701000001 | ||||
Основні дані | |||||
Час заснування | 1736 | ||||
Статус міста | 1787 | ||||
Поділ міста | 7 адміністративних районів:
| ||||
Населення | ▬ 1 177 058 (2024) | ||||
Площа | 530[1] км² | ||||
Густота населення | 2254 осіб/км² | ||||
Поштові індекси | 454000—454999 | ||||
Телефонний код | +7 351 | ||||
Географічні координати: | 55°09′ пн. ш. 61°24′ сх. д. / 55.150° пн. ш. 61.400° сх. д.Координати: 55°09′ пн. ш. 61°24′ сх. д. / 55.150° пн. ш. 61.400° сх. д. | ||||
Часовий пояс | +5 | ||||
Висота над рівнем моря | 237[2] м | ||||
Влада | |||||
Вебсторінка | cheladmin.ru | ||||
Мапа | |||||
| |||||
|
Челя́бінськ (рос. Челя́бинск) — місто в Росії, адміністративний центр Челябінської області. Важливий транспортний вузол та індустріальний центр. Населення — 1 млн 177 тис. мешканців (2024). З містом Челябінськом пов'язано багато унікальних пам'яток і знаменитих імен[3]
Челябінськ був заснований в 1737 р., статус міста отримав в 1787 р.
Місто Челябінськ було засноване 13 вересня 1736 року як Челябінська фортеця на місці на місці урочища Селябе[4] (рос. Челяби).
13 вересня полковник О. І. Тевкелев (Тевкелев Кутлу-Мухаммед)[5][6] писав: «в урочищі Челябі від Міяської фортеці в тридцяти верстах заклав місто».
Причиною будівництва Челябінської фортеці були напади башкортів на російські обози з продовольством, що прямували з Теченської слободи в Оренбурзьку та Верхньояїцьку фортеці[7].
Указом імператриці Катерини II від 23.12.1781 (3.1.1782) Челябінський повіт передано до складу Уфимського намісництва. Уральській області.
З 1934 року місто адміністративний центр Челябінської області.
15 лютого 2013 року приблизно о 09:35 (за місцевим часом), на відстані приблизно 270 км від поверхні Землі, над Челябінськом пролетів метеорит
. На 18 годину 15 лютого, за даними управління охорони здоров'я Челябінська, у лікувальні заклади міста звернулись за медичною допомогою 758 людей, з них 159 дітей. Ця подія була дуже резонансною, та масово поширеною через інтернет у перші ж кілька годин.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/02/Kirova_Street%2C_Chelyabinsk.jpg/400px-Kirova_Street%2C_Chelyabinsk.jpg)
У радянську епоху перейменування вулиць Челябінська відбувалося постійно. Перше з них зазначено 1 травня 1920. Тоді виконком міської Ради перейменував ряд центральних вулиць і площ Челябінська на честь полеглих героїв Громадянської війни, борців за свободу і нових революційних символів, видавши постанову: "Доручити горкоммунальному господарству подбати про виготовлення в терміновому порядку вивісок на кути вулиць та номерів для будинків і по виготовленні їх видати наказ, що вулиці перейменовуються ". Надалі нові назви також змінювалися. Нижче наводяться сучасні та дореволюційні назви вулиць.
Площі:
- Соборна площа — нині площа Ярославського. Розташована в Центральному районі. Утворена вулицями Сибірської (нині Праці), Великий (нині Цвиллинга), Уфімської (нині Кірова). Носить ім'я Є. М. Ярославського (1878—1943) — радянського партійного і державного діяча. Соборна площа — одна з перших площ міста. Утворилася після перенесення Челябінської фортеці, що розташовувалася біля Хрісторождественская собору. В радянську епоху (30-і рр.) Собор був підірваний, а площа перейменована.
- Південна площа — нині головна площа Челябінська — площа Революції.
- Казармена площа названа унаслідок розташовувалися тут Білих казарм. Казармена площа перейменована 20 лютого 1920 за рішенням Челябінського Ради в Площа полеглих революціонерів, на честь революціонерів, зарубаних козаками 3 червня 1918 біля моста через р. Ігуменку.
- Олександрівська площа названа — в 1881 в пам'ять про убитому імператорі Олександрі II. В 1911 на площі побудована церква в ім'я Святого Олександра Невського. Сучасна назва Алое поле площа отримала 1 травня 1920.
Вулиці:
- Леніна проспект — зараз це центральна вулиця Челябінська. Раніше пр. Леніна називався вулицею Спартака, яка складалася з Південного Бульвару і частини вулиці Сербської.
- Уфімська — це одна з перших міських вулиць, торговий центр старого Челябінська. Нині - вулиця Кірова.
- Оренбурзька — нині вулиця Васенка.
- Азіатська — нині вулиця Єлькина.
- Семенівська-Знаменська — нині вулиця Працівниць.
- Садово-Болотяна — нині вулиця Червона.
- Велика — нині вулиця Цвіллінга.
- Микільська — нині вулиця Радянська.
- Сучасна вулиця Свободи утворилася з двох вулиць Ключевської і ахматівської.
- Чорногорська — нині вулиця Соні Кривий.
- Комуни вулиця утворилася з двох вулиць Скобелевскої і Степової.
- Карла Маркса вулиця утворилася з двох вулиць Михайлівської та Ісецької.
- Праці вулиця утворилася з двох вулиць Іванівської та Сибірської.
- Червоноармійська вулиця утворилася з двох вулиць Солдатської та Іллінської.
- Свердлівський проспект — одна з головних дорожніх артерій, що, проходячи через все місто від в'їзду з боку Єкатеринбурга, переходить потім у вулицю Блюхера і далі — в Уфимський тракт. До кінця нульових років — чи не єдина дорожня артерія, яка з'єднувала один з промислових центрів (ЧМК) з центром міста. Також, на ній знаходяться деякі великі підприємства і один з комерційних центрів Челябінська.
Вищою посадовою особою є міський голова, посаду займає Станіслав Мошаро з 4 червня 2010 року. Главу міста вибирає міська Дума з 2010 року. У травні 2010 року були внесені зміни до статуту міста, що скасовують вибори мера. Крім скасування виборів мера, був введено посаду сіті-мененджера, посаду якого займає Давидов Сергій Вікторович з 2010 року.
|
Челябінськ територіально розділений на 7 районів:
У межах міста знаходяться селища: Бабушкіна, Градський копальня, Дмитра Донського, Каштак, Меблевий, ім. Маяковського, Міасскій, Новосінеглазовскій, Первоозерний, Першин, Плановий, Смолинський, Соснівка, Сухомесово, Урицького, Федорівка, Чурилова, Шершні, Локомотивний, Баландине та інші.
Перший герб Челябінська було затверджено 8 червня 1782 дійсним статським радником Волковим. У той час Челябінськ належав до Уфімського намісництва, через це у верхній частині герба було вміщено зображення біжучої куниці — основний елемент Уфимського герба, а в нижній частині — зображення нав'юченого верблюда. Він символізує торгове значення міста. В 1796 Уфімське намісництво перетвориться в Оренбурзьку губернію у верхній частині герба замість біжучої куниці з'явився герб Оренбурга, але герб не був затверджений. В 1872 при виготовленні знака члена міської управи він був зображений у версії 1782. У радянський час історичний герб був скасований. 13 вересня 1994 на основі історичного герба міста та герба Ісетської провінції було створено новий проект, але його реєстрація в державній герольдії при президенті РФ (у 1997—1998) не пройшла через безліч істотних недоліків. 12 вересня 2000 доопрацьований варіант затверджений і переданий на державну реєстрацію. 2 липня 2001 герб Челябінська внесений до державного геральдичного регістру РФ під № 688.
![]() |
![]() |
![]() | ||
Герб радянського періоду. | Герб (1994). | Нинішній герб. |
Населення Челябінська за даними перепису Російської імперії 1897 становило всього 20 тис. чол. До 1926 року чисельність населення потроїлася і склало 59 тис. чол. У повоєнні роки, коли населення евакуювали на Урал і Сибір, після індустріалізації 1930-х і будівництві найбільших підприємств металургії та машинобудування, а також хімічної та інших галузях, які забезпечували постачання бойової техніки у воєнні роки, а також сільськогосподарської техніки, населення збільшилося більш ніж в 10 разів і склало вже до 1959 року 689 тис. чол. Бурхливий розвиток Челябінська у повоєнні роки дало країні ще один мегаполіс: 13 жовтня 1976 народився мільйонний житель міста. Сьогодні, за останнім переписом 2010 року, Челябінськ займає 9 місце в списку міст Росії за чисельністю населення — 1 130 132 чоловік.
Народ | Національний склад за всеросійським переписом 2010 року |
---|---|
Росіяни | 936 457 (86,53 %) |
Татари | 54 400 (5,03 %) |
Башкири | 33 716 (3,11 %) |
Українці | 15 638 (1,44 %) |
Німці | 7 096 (0,65 %) |
Білоруси | 3 999 (0,37 %) |
Вірмени | 3 666 (0,34 %) |
Мордва | 3 097 (0,29 %) |
Таджики | 2 966 (0,27 %) |
Казахи | 2 866 (0,26 %) |
Інші національності | 18 368 (1,70 %) |
1795[8] | 1856[8] | 1882[8] | 1897[9] | 1905[8] | 1913[8] | 1916[8] | 1923[8] | 1926[9] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
2700 | ↗4300 | ↗7700 | ↗20 000 | ↗35 500 | ↗65 100 | ↗67 300 | ↘54 300 | ↗59 000 |
1931[8] | 1939[9] | 1956[10] | 1959[11] | 1962[8] | 1967[8] | 1970[12] | 1973[8] | 1975[13] |
↗116 900 | ↗273 000 | ↗612 000 | ↗689 049 | ↗751 000 | ↗836 000 | ↗875 210 | ↗928 000 | ↗989 000 |
1976[14] | 1979[15] | 1982[16] | 1985[17] | 1986[14] | 1987[18] | 1989[19] | 1990[20] | 1991[14] |
→989 000 | ↗1 029 522 | ↗1 066 000 | ↗1 105 000 | →1 105 000 | ↗1 119 000 | ↗1 141 777 | ↘1 113 000 | ↗1 148 000 |
1992[14] | 1993[14] | 1994[14] | 1995[17] | 1996[17] | 1997[21] | 1998[17] | 1999[22] | 2000[23] |
↘1 143 000 | ↘1 135 000 | ↘1 125 000 | ↘1 086 000 | ↘1 083 000 | ↗1 084 000 | →1 084 000 | ↗1 086 300 | ↘1 083 200 |
2001[17] | 2002[24] | 2003[25] | 2004[26] | 2005[27] | 2006[28] | 2007[29] | 2008[30] | 2009[31] |
↘1 081 100 | ↘1 077 174 | ↘1 076 000 | ↘1 071 000 | ↗1 095 100 | ↘1 093 000 | ↘1 091 500 | ↗1 092 500 | ↗1 093 699 |
2010[32] | 2011[33] | 2012[34] | 2013[35] | 2014[36] | 2015[37] | 2016[38] | 2017[39] | |
↗1 130 132 | ↗1 131 108 | ↗1 143 458 | ↗1 156 201 | ↗1 169 432 | ↗1 183 387 | ↗1 191 994 | ↗1 198 858 |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3e/South_Ural_State_University.jpg/300px-South_Ural_State_University.jpg)
В кінці 1920-х років першим п'ятирічним планом розвитку народного господарства (1928–1933) було дано початок індустріалізації, колективізації сільського господарства і культурної революції як «триєдиної задачі по корінній перебудові суспільства». У зв'язку з цим різко зросла потреба у фахівцях з вищою освітою. Тим не менш, країна залишалася аграрною, тому найбільша і різка потреба була в інженерах в галузі сільського господарства. У травні 1930 в Челябінську було організовано перший вищий навчальний заклад — Уральський інститут індустріального землеробства (нині ЧГАА). Пізніше, зі зростанням грамотності населення, виникає необхідність в педагогічних працівниках і в 1934 році в місті відкривається ще один ВНЗ — педагогічний інститут.
У зв'язку з потребою Південного Уралу в інженерних кадрах під час німецько-радянської війни в 1943 в місті відкривається Челябінський механіко-машинобудівний інститут (ЧММІ, нині ЮУрГУ). C цього часу Челябінськ стає регіональним центром розвитку науки і кузнею технічних кадрів для всього Уралу. У 1944 році починає свою роботу Челябінський медичний інститут (на даний час — Челябінська державна медична академія), заснований на базі Київського медичного інституту, евакуйованого на Південний Урал в роки німецько-радянської війни. В 1976 в місті відкрився перший ВНЗ зі статусом університету — Челябінський державний університет.
У місті зараз функціонує всього один військовий внз — Челябінське вище військове авіаційне училище штурманів (військовий інститут) — філія Військового навчально-наукового центру Військово-повітряних сил «Військово-повітряна академія імені професора М. Є. Жуковського і Ю. А. Гагаріна». Військових фахівців — офіцерів запасу з громадянською освітою — готують і на факультеті військового навчання ЮУрГУ. Челябінське вище військове автомобільне командно-інженерне училище (військовий інститут) було ліквідовано з 1 жовтня 2010 року, Челябінське вище військове командне училище (військовий інститут), раніше — Челябінське танкове училище, також ліквідовано 31 грудня 2007. У 2011 році припинив свою діяльність як вищий навчальний заклад і Челябінський юридичний інститут МВС Росії, нині це Челябінський комплекс безперервної професійної освіти МВС Росії. ЧВВАКУШ розформований з грудня 2011 в даний час на аеродромі Шагол дислокується дві авіабази, навчальний полк-філія Краснодарського училища льотчиків, він готує курсантів 5-го курсу штурманів, і бомбардувальний полк СУ-24, виведений з Читинської області.
У місті також налічується більше 150 шкіл, 50 середньо-спеціальних закладів, 300 дитячих садків, 18 інтернатних установ.
У місті знаходиться обласна і дев'ять міських клінічних лікарень, безліч відомчих і районних поліклінік.
Станом на 2008 рік у Челябінську працює 56 лікувально-профілактичних закладів, у тому числі 48 муніципальних. У сфері охорони здоров'я у 2008 р. працювало 13 099 осіб (2007 р. — 12463 людини), у тому числі 4523 лікаря і 8576 середніх медичних працівників. Також у місті знаходиться велика кількість приватних вузькоспрямованих і широкопрофільних медичних центрів, широко розвинена аптечна мережа. За неофіційними даними в місті в даний час працює близько 100 поліклінік, більше 200 аптек.
На початок 2010 року в місті працює близько 90 приватних клінік, половина з яких — стоматологічні. Серед найбільших приватних клінік Челябінська: «ЕН КЛИНИК» «ДНК Клініка», «Лотос», «Клініка репродуктивної медицини», «Парацельс», Familia, «Перлина», «Панацея», «Вісва», «Близнюки».
У місті знаходяться і установи регіонального та федерального масштабів: з 1978 року в місті функціонує обласний опіковий центр, побудований регіональний кардіоцентр, на базі Челябінська обласної онкологічної клініки відкрито єдиний в Росії за Уралом Центр позитронної емісійної томографії.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/03/Chelyabinsk._Church.jpg/280px-Chelyabinsk._Church.jpg)
Челябінськ історично розвивався як центр змішання безлічі культур: перш за все культури корінних жителів регіону — башкир, татар і росіян. У Челябінську діє ряд православних храмів і мечетей, католицький храм, кілька протестантських церков, синагога. Завершено будівництво Свято-Георгіївського храму на вулиці Жукова, ведеться будівництво храму на честь святого Сергія Радонезького на Північно-Заході міста і мечеті в Металургійному районі.
Православні храми:
- Свято-Симеоновской кафедральний собор
- Храм Святої Трійці
- Храм ікони Божої Матері «Утамуй мої печалі»
- Храм святителя Василя Великого
- Храм на честь ікони Божої Матері «Всіх скорботних Радість»
- Храм в ім'я ікони Божої Матері «Несподівана Радість» (на території МКЛ № 1)
- Храм Успіння Пресвятої Богородиці (Успенське кладовище)
- Храм на честь Святого Великомученика Георгія Побідоносця
- Храм Святого князя Володимира (пост ДАІ на Троїцькому тр.)
- Храм ікони Божої Матері «Стягнення загиблих» (вул. 2-ая Павелецкая, 36а, біля заводу «Теплоприбор»)
Протестантські церкви:
- Церква євангельських християн баптистів «Благовістя», вул. Куйбишева, 64
- Церква євангельських християн баптистів на вул. Львівська 1в
- Церква Спасителя Ісуса Христа на вул. Черкаська 2 м.
- Церква християн віри євангельської (п'ятидесятників) «Нове Життя», вул. Червоноармійська, 57
Мечеті:
- Мечеть № 129 соборна («Ак-метає»)
- Мечеть № 90 соборна
- Мечеть № 901 (мечеть Ісмагил)
- Мечеть № 812 Металургійного району
Челябінськ є культурним центром, тут зосереджено безліч культурних установ, протікає своя культурне життя.
- У місті щорічно проводиться нагородження всеросійської премією «Світле минуле».
- Перед новим роком щорічно на районних площах міста, а також у парках та на площі Революції споруджуються крижані містечка з розважальними атракціонами, влаштовуються конкурси та змагання.
- Традиційно на початку весни у парках міста проходить прощання з зимою — Масляна.
- Щорічно восени в день народження міста проводяться численні демонстрації, влаштовуються святкові ходи, виступ відкритих концертів зірок естради, на Кіровці масові гри в шахи з майстрами спорту, театральні та музичні виступи, покази моди.
- Найважливішим святом в Челябінську є «День Перемоги», 9 травня влаштовується урочистий парад за участю важкої техніки, організується польова кухня, різні конкурси, народне гуляння і вечірній салют.
- Сабантуй.
- У 2007 році в місті пройшов VII національний федеральне свято Сабантуй.
- Щорічне свято квітів проводиться в ЦПКіВ.
- Щоосені в садових товариствах проводиться свято врожаю (в СНТ «Вишневий» є сцена з зоровими рядами), що зводиться до виставок, конкурсів та дегустації.
- Челябінський Державний цирк
- Періодично приїжджає цирк Шапіто
- Челябінський зоопарк
- Контактний зоопарк
- Інсектарій
- Існує кілька приватних контактних зоопарків
- У парку Гагаріна
- У ТРК «Куба»
- «Акваріум» на ЧМК
- Кінні клуби
- «Гармонія»
- «Ріфей» (сел. Кременкуль)
- «Буян»
- «Пегас»
- «Найкрасивіший кінь»
- «Срібне копитце»
- «Фортуна»
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/78/Museum_in_Chelyabinsk.jpg/400px-Museum_in_Chelyabinsk.jpg)
- Державний історичний музей Південного Уралу (до 2016 року — Челябінський державний краєзнавчий музей)
- Челябінський державний музей образотворчих мистецтв
- Музей декоративно-ужиткового мистецтва Уралу (з 2005 року у складі музею образотворчих мистецтв)
- Челябінська обласна картинна галерея (з 2005 року у складі музею образотворчих мистецтв)
- Челябінський обласний геологічний музей
- Музей залізничної техніки Південно-Уральської залізниці
- Музей військової техніки в саду Перемоги
- Музей трудової і бойової слави Челябінського тракторного заводу
- Музей поштового зв'язку Челябінської області
- Музей цікавої науки «Експеріментус» [Архівовано 19 січня 2019 у Wayback Machine.]
- Челябінський державний академічний театр драми імені Наума Орлова
- Челябінський державний академічний театр опери та балету імені М. І. Глінки
- Челябінський державний драматичний Камерний театр
- Челябінський державний обласний театр ляльок
- Челябінський державний молодіжний театр
- Театр «Манекен»
- Студія-театр «Манекен» ЮУрГУ
- Челябінський Новий художній театр (НХТ)
- Челябінський театр сучасного танцю
- Челябінська філармонія
- Концертний зал ім. Прокоф'єва
- Зал камерної та органної музики
- Центр ділового співробітництва (ЦДС)
- Кіровка («Челябінський Арбат»)
- Нульовий кілометр
- Скульптури: «Лівша», «Полеглим в Афганістані», «Закон» та ін
- Пам'ятник добровольцям-танкістам
- Сквер Перемоги
- Пам'ятник героям ВВВ і вічний вогонь
- Пам'ятник Доблесним синам Вітчизни
- Площа Революції
- Пам'ятник В. І. Леніну
- Сквер
- Театр ляльок
- Театральна площа
- Челябінський державний молодіжний театр (Театр юних глядачів)
- Театр «Манекен»
- Камерний Театр [Архівовано 2 квітня 2022 у Wayback Machine.]
- Міська філармонія імені Сергія Прокоф'єва
- Палац залізничників
- Палац культури Металургів
- Челябінський обласний краєзнавчий музей
- Льодовий палац «Уральська блискавка»
- Палац спорту «Юність»
- Льодова арена «Трактор»
- Міський сад (парк Пушкіна)
- Парк культури та відпочинку імені Гагаріна
- Центральний клуб, кінотеатр «Центральний клуб»
- Привокзальна площа:
- Сказ про Урал
- Залізничний вокзал — проєкт був розроблений інститутом «Київдіпротранс» під керівництвом архітектора Л. М. Чуприна. Нова будівля була урочисто відкрита 5 листопада 1965 року. У 1967 році вокзал був визнаний найкращим у СРСР, а сама будівля вокзалу за незвичайний проєкт удостоєна срібної медалі Монреальської виставки.
- Приміський залізничний вокзал
- Автовокзал
- Пам'ятник «Орлятко»
- Меморіальний комплекс «Пам'ять» (Скорботні матері)
- Меморіальний комплекс «Подвиг» (у Першої школи)
- Алоє Поле
- Зал камерної та органної музики
- Палац піонерів імені Надії Крупської
- Алея піонерів-героїв
- Челябінський цирк
- «Торговельний центр»
- Комсомольська площа і пам'ятник Танкоград
- «Сфера любові»
З містом Челябінськом пов'язано чимало інших унікальних пам'яток і знаменитих імен[40].
У Челябінську базуються хокейні клуби:
- «Трактор», який виступає у Континентальній хокейній лізі
- «Челмет», який виступає у чемпіонаті Вищої хокейної ліги
- Данило Алістратов — російський хокеїст.
- Євген Агєєв — радянський актор театру й кіно.
- Дмитро Бавільскій — письменник, літературознавець, критик, журналіст.
- Беспалов Андрій Іванович (1971—2017) — молодший лейтенант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Ілля Бірман — музикант, дизайнер.
- Михайло Богуславський — журналіст, поет, режисер, сценарист.
- Юрій Бризгалов — поет, перекладач.
- Святослав Белза — літературознавець, музикознавець і телеведучий, народний артист Росії, заслужений діяч мистецтв України заслужений діяч Польської культури, музичний оглядач телеканалу «Культура», дійсний член Академії Російського мистецтва та Академії Російського телебачення, критик.
- Василевський Радомир Борисович (1930—1998) — радянський і український кінорежисер та кінооператор.
- Іван Дорн — український співак і телеведучий.
- Єршов Костянтин Володимирович (1935—1984) — український та російський актор, режисер.
- Зінов'єва Світлана — український кінооператор, продюсер.
- Костюченкова Ірина Анатоліївна (* 1961) — радянська та українська метальниця списа-олімпійка.
- Курносов Ігор — гросмейстер (2003)
- Степан Морозов — актор театру і кіно.
- Костянтин Рубинський — поет, драматург, публіцист.
- Рурак Михайло Іванович (1951—2019) — заслужений тренер України з легкої атлетики, заслужений працівник фізичної культури і спорту.
- Рябов Володимир Володимирович (*1950) — радянський і російський композитор та піаніст. Заслужений діяч мистецтв Росії (1995).
- Артем Семакін — актор театру і кіно.
- Аліна Сергєєва — актриса.
- Андрій Середа — поет, письменник, драматург.
- Максим Сураєв (нар. 1972) — льотчик-космонавт.
- Валерій Ярушин — відомий радянський і російський співак, музикант-аранжувальник, композитор. Заслужений артист РРФСР (1987). Один із засновників ВІА «Аріель» в 1970 році і беззмінний керівник його «золотого складу» до 1989 року.
- Федір Чеханков — радянський і російський актор театру і кіно. Народний артист РРФСР.
— Візовий центр[41]
— Візовий центр
Петропавловськ, Казахстан
Колумбія, США (з 1995 року)
Ноттінгемшир, Велика Британія (з 2000 року)
Рамла, Ізраїль (з 2000 року)
Урумчі, Китай (з 2004 року)
Харбін, Китай (з 2012 року)
- ↑ Челябинск сегодня - Визитная Карточка. Администрация г. Челябинска. Архів оригіналу за 3 лютого 2012. Процитовано 19 липня 2012.
- ↑ Архівована копія. Архів оригіналу за 21 вересня 2012. Процитовано 19 липня 2012.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ Сувенирград. Архів оригіналу за 30 грудня 2013. Процитовано 25 жовтня 2009.
- ↑ Витевский, Владимир Николаевич. «И.И. Неплюев и Оренбургский край в прежнем его составе до 1758 года», том 2. — 1897.
- ↑ Шаблон:Book-chel
- ↑ В. Г. Карелин. Долина реки Мияс накануне основания Челябинска. Архів оригіналу за 19 жовтня 2012. Процитовано 13 травня 2010.
- ↑ Шаблон:Book-chel
- ↑ а б в г д е ж и к л м Народная энциклопедия «Мой город». Челябинск. Архів оригіналу за 16 жовтня 2013. Процитовано 16 жовтня 2013.
- ↑ а б в Города с численностью населения 100 тысяч и более человек. Архів оригіналу за 17 серпня 2013. Процитовано 17 серпня 2013.
- ↑ Народное хозяйство СССР в 1956 г. (Статистический сборник). Государственное статистическое издательство. Москва. 1956. Архів оригіналу (PDF) за 26 жовтня 2013. Процитовано 26 жовтня 2013.
- ↑ Всесоюзная перепись населения 1959 года. Численность городского населения РСФСР, её территориальных единиц, городских поселений и городских районов по полу (рос.). Демоскоп Weekly. Архів оригіналу за 28 квітня 2013. Процитовано 25 вересня 2013.
- ↑ Всесоюзная перепись населения 1970 года Численность городского населения РСФСР, её территориальных единиц, городских поселений и городских районов по полу (рос.). Демоскоп Weekly. Архів оригіналу за 28 квітня 2013. Процитовано 25 вересня 2013.
- ↑ Российский статистический ежегодник, 1998 год
- ↑ а б в г д е Российский статистический ежегодник. 1994. Архів оригіналу (PDF) за 18 травня 2016. Процитовано 18 травня 2016.
- ↑ Всесоюзная перепись населения 1979 года Численность городского населения РСФСР, её территориальных единиц, городских поселений и городских районов по полу (рос.). Демоскоп Weekly. Архів оригіналу за 28 квітня 2013. Процитовано 25 вересня 2013.
- ↑ Народное хозяйство СССР 1922-1982 (Юбилейный статистический ежегодник)
- ↑ а б в г д Российский статистический ежегодник. Госкомстат, Москва, 2001. Архів оригіналу (PDF) за 12 травня 2015. Процитовано 12 травня 2015.
- ↑ Народне господарство СРСР за 70 років : [арх. 28 червня 2016] : ювілейний статистичний щорічник / Державний комітет СРСР зі статистики. — Москва : Фінанси і статистика, 1987. — 766 с.
- ↑ Всесоюзная перепись населения 1989 года. Численность городского населения. Архів оригіналу за 22 серпня 2011.
- ↑ Российский статистический ежегодник.2002 : Стат.сб. / Госкомстат России. – М. : Госкомстат России, 2002. – 690 с. – На рус. яз. – ISBN 5-89476-123-9 : 539.00.
- ↑ Российский статистический ежегодник. 1997 год. Архів оригіналу (PDF) за 22 травня 2016. Процитовано 22 травня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник. 1999 год. Архів оригіналу (PDF) за 14 червня 2016. Процитовано 14 червня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник. 2000 год. Архів оригіналу (PDF) за 13 червня 2016. Процитовано 13 червня 2016.
- ↑ Всероссийская перепись населения 2002 года. Том. 1, таблица 4. Численность населения России, федеральных округов, субъектов Российской Федерации, районов, городских поселений, сельских населённых пунктов - райцентров и сельских населённых пунктов с населением 3 тысячи и более. Архів оригіналу за 3 лютого 2012.
- ↑ Города с численностью населения 100 тысяч и более человек. Архів оригіналу за 7 травня 2016. Процитовано 7 травня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник. 2004 год. Архів оригіналу за 9 червня 2016. Процитовано 9 червня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник, 2005 год. Архів оригіналу за 9 травня 2016. Процитовано 9 травня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник, 2006 год. Архів оригіналу за 10 травня 2016. Процитовано 10 травня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник, 2007 год. Архів оригіналу за 11 травня 2016. Процитовано 11 травня 2016.
- ↑ Российский статистический ежегодник, 2008 год. Архів оригіналу за 12 травня 2016. Процитовано 12 травня 2016.
- ↑ Численность постоянного населения Российской Федерации по городам, посёлкам городского типа и районам на 1 января 2009 года. Архів оригіналу за 2 січня 2014. Процитовано 2 січня 2014.
- ↑ Тома официальной публикации итогов Всероссийской переписи населения 2010 года по Челябинской области. Том 1. «Численность и размещение населения Челябинской области». Таблица 11. Челябинскстат. Архів оригіналу за 13 лютого 2014. Процитовано 13 лютого 2014.
- ↑ Численность постоянного населения Челябинской области в разрезе муниципальных образований на 1 января 2012 года. Архів оригіналу за 12 квітня 2014. Процитовано 12 квітня 2014.
- ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям. Таблица 35. Оценка численности постоянного населения на 1 января 2012 года. Архів оригіналу за 31 травня 2014. Процитовано 31 травня 2014.
- ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2013 года. — М.: Федеральная служба государственной статистики Росстат, 2013. — 528 с. (Табл. 33. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов). Архів оригіналу за 16 листопада 2013. Процитовано 16 листопада 2013.
- ↑ Таблица 33. Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2014 года. Архів оригіналу за 2 серпня 2014. Процитовано 2 серпня 2014.
- ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2015 года. Архів оригіналу за 6 серпня 2015. Процитовано 6 серпня 2015.
- ↑ Чисельність населення Російської Федерації за муніципальними утвореннями на 1 січня 2016 року
- ↑ (рос.) Чисельність населення Російської Федерації за муніципальними утвореннями на 1 січня 2017 року. 31 липня 2017. Архів оригіналу за 31 липня 2017. Процитовано 31 липня 2017.
- ↑ Достопримечательности Челябинска. Архів оригіналу за 30 грудня 2013. Процитовано 25 жовтня 2009.
- ↑ Візовий центр Італії в Москві. Архів оригіналу за 5 серпня 2013. Процитовано 9 серпня 2013.
- Фото-галерея [Архівовано 21 вересня 2012 у Wayback Machine.]