Система космічних запусків
![]() | Ця стаття є сирим перекладом з іншої мови. Можливо, вона створена за допомогою машинного перекладу або перекладачем, який недостатньо володіє обома мовами. (лютий 2016) |
![]() | Ця стаття чи розділ висвітлює запланований чи нещодавній космічний політ. | ![]() |
![]() | ||||
SLS Block 1 із космічним кораблем «Оріон» запускаються з майданчика 39B | ||||
Призначення | вантажні і пілотовані космічні польоти | |||
---|---|---|---|---|
Виробник | United Launch Alliance, Boeing, Aerojet Rocketdyne, Orbital ATK[en] | |||
Країна | США | |||
вартість запуску () |
$1,5-2,5 млрд. (2017)[1] (кошторис 2014: $7 млрд. на 2014—2018;[2] кошторис 2013: 35 млрд до 2025) | |||
Розміри | ||||
Висота | в залежн. від ІІ ст. 78,3-(~81) м | |||
Діаметр | І ст. 8,4 м | |||
Маса | >2'210'000 кг | |||
Ступенів | 2 | |||
Вантаж | ||||
Вантаж на ННО |
70'000-130'000 кг | |||
Вантаж на НМО |
кг | |||
Вантаж на Марс |
кг | |||
Споріднені ракети | ||||
Аналоги | Сатурн V, Falcon Heavy, BFR, New Glenn | |||
Історія запусків | ||||
Статус | у розробці | |||
Космодроми | Космічний центр імені Кеннеді, LC-39b | |||
Перший запуск | Exploration Mission 1 (2021) | |||
Відомий вантаж | Оріон (космічний корабель), Europa Clipper | |||
Перший ступінь - Твердопаливні прискорювачі (Block 1, 1В) | ||||
Двигуни | ||||
Тяга | 2 по 16'000 кН | |||
Питомий імпульс | 2,64 км/с або 269 с | |||
Тривалість горіння | 124 с | |||
Паливо | PBAN, APSP | |||
Перший ступінь - Центральне ядро | ||||
Довжина | 64,6 м | |||
Діаметр | 8,4 м | |||
Маса порожнього | 85'270 кг | |||
Повна маса | 979,452 кг | |||
Двигуни | 4 од. RS-25D/E (рів. моря: 1'860 кН, вакуум: 2'279 кН) | |||
Тяга | рів. моря: 7'440 кН, вакуум: 9'116 кН | |||
Питомий імпульс | рів. моря: 366 с, вакуум: 452 с | |||
Паливо | рідкий водень/рідкий кисень | |||
Другий ступінь - Interim Cryogenic Propulsion Stage[en] (Block 1) | ||||
Довжина | 13,7 м | |||
Діаметр | 5 м | |||
Маса порожнього | 3'490 кг | |||
Повна маса | 30'790 кг | |||
Двигуни | 1 од. RL10B-2 | |||
Тяга | вакуум: 110,1 кН | |||
Питомий імпульс | вакуум: 462 с | |||
Тривалість горіння | 1'125 с | |||
Паливо | рідкий водень/рідкий кисень | |||
Другий ступінь - Exploration Upper Stage[en] (Block1B) | ||||
Довжина | ~(16-18) м | |||
Діаметр | 8,4 м | |||
Двигуни | 4 од. RL10 (вакуум: 110 кН) | |||
Тяга | вакуум: 440 кН | |||
Питомий імпульс | вакуум: 460 с | |||
Паливо | рідкий водень/рідкий кисень |
Частина серії про |
Космічну програму США[en] |
---|
![]() ![]() |
Програми польотів людини в космос |
Програми роботизованих космічних польотів |
Система космічних запусків (англ. Space Launch System, SLS) — надважка ракета-носій США для пілотованих експедицій за межі навколоземної орбіти, розроблюється НАСА замість РН «Арес-5», що була скасована разом із програмою «Сузір'я» і повинна замінити програму Спейс Шаттл. Перший запуск «Артеміди-1» відбувся 16 листопада 2022 року.
Планується, що за масою вантажів, що виводяться на навколоземні орбіти, SLS буде найпотужнішою діючою ракетою-носієм до часу свого першого старту, а також четвертою у світі і другою в США РН надважкого класу — після «Сатурн-5», яка використовувалася в програмі «Аполлон» для запуску кораблів до Місяця[3], і радянських Н-1 та «Енергія». Ракета виводитиме в космос пілотований корабель «Оріон»[4].
Система космічних запусків буде виводити 70 тонн вантажу на орбіту. Також, конструкція ракети-носія передбачає можливість збільшення цього параметру до 130 тонн[5]. Система космічних запусків конструюється з можливістю модернізації до більш потужних варіантів ракети. Версія ракети з Block 1 дасть змогу піднімати на НОО близько 70 метричних тонн, після модернізації ракети до Block 1B і модернізованого ступеня Exploration Upper Stage цей показник буде збільшений[6]. У конструкції з використанням Block 2 прискорювачі, які застосовувались також і на Спейс Шаттлах, будуть замінені на модернізовані і планується, що в цьому варіанті, ракета здатна буде вивести на НОО 130 метричних тонн корисного навантаження[7]. Ці модернізації дадуть змогу SLS доставляти астронавтів і обладнання в різних варіантах за НОО: на навколомісячну траєкторію як частину місії Exploration Mission 1 з Block 1, до астероїда біля Землі під час місії Exploration Mission 2 з Block 1B і до Марса з Block 2. Система космічних запусків запустить пілотований «Оріон» і сервісний модуль і буде здатна здійснювати місії до МКС. SLS буде використовувати наземні комплекси Космічного центру Кеннеді у Флориді.
Під час презентації Сенату і НАСА в вересні 2011 року, було оголошено, що розробка програми Системи Космічних Запусків оцінюється в $18 млрд до 2017 року. Витрати на ракету-носій складають $10 млрд, на «Оріон» $6 млрд і $2 млрд на модернізації запусків і наземних комплексів у Космічному центрі Кеннеді[8][9]. Вартість програми станом на 2012 рік оцінюється в $35 млрд[10]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Orange_tank_SLS_evolution_-_Post_CDR.jpg/350px-Orange_tank_SLS_evolution_-_Post_CDR.jpg)
14 вересня 2011 року НАСА оголосила про створення нової системи запусків, яка використовуватиметься у зв'язці з «Оріоном»[11] і яка зможе відправити астронавтів далі, ніж будь-яка ракета до цього. Ця система буде наріжним каменем для подальших космічних досліджень США[12][13][14].
Планується розробити три версії ракети: Block 1, Block 1B та Block 2. Кожна версія матиме в основній частині чотири головні двигуни, проте Block 1B матиме більш потужний другий ступінь — Exploration Upper Stage, а Block 2 поєднає у своїй конструкції Exploration Upper Stage і модернізовані прискорювачі. Block 1 у базовій конструкції зможе виводити на низьку навколоземну орбіту (НОО) близько 70 метричних тонн, а Block 1B матиме вантажопідйомність 105 метричних тонн. Версія Block 2 зможе підіймати 130 метричних тонн, як і «Сатурн V»[7][15]. Деякі джерела повідомляють, що SLS стане найбільшою за вантажепідйомністю ракетою за весь час[16][17]; хоча «Сатурн V» піднімав 140 метричних тонн на НОО в місії «Аполлон-17»[18][19].
Під час розробки SLS різні конфігурації мають: Block 0 — три головних двигуни[20], варіант Block 1A матиме модернізовані прискорювачі замість другого ступеня[20], а Block 2 з 5 головними двигунами і різними варіантами другого ступеня, Earth Departure Stage з трьома двигунами J-2X[21]. У лютому 2015 року було повідомлено, що НАСА анонсувала модернізовану версію для конфігурацій Block 1 і Block 1B[22]. 31 липня 2013 року SLS пройшла попередній конструкторський огляд. Огляд охопив усі аспекти конструкції SLS — не тільки ракету, а й прискорювачі, наземний комплекс[23]. 7 серпня 2014 року SLS пройшла важливий етап, і вступила у етап повномасштабної розробки. Передбачається перший запуск ракети у листопаді 2018 року[24].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/SLS_on_MLP_at_night.jpg/250px-SLS_on_MLP_at_night.jpg)
Основний модуль матиме 8,4 м у діаметрі і комплектуватиметься чотирма двигунами RS-25[25][20] початкові польоти відбуватимуться на модернізованих двигунах RS-25D, які залишились від Спейс Шаттлів;[26] Пізніше запуски будуть здійснюватись дешевшими версіями двигунів, не призначених для повторного використання[27]. Конструкція основного ступеня складається з модернізованого паливного бака Спейс Шаттла (Shuttle External Tank) з адаптованою секцією в кормовій частині для приєднання Main Propulsion System (MPS) і верхня частина з перехідною частиною для приєднання інших варіантів конструкції[16][28]. Основний ступінь буде виготовлятись на потужностях Michoud Assembly Facility[29].
Основний ступінь буде підтримувати всі варіанти подальшої модернізації SLS. Планувалось у конфігурації Block 0 використати три двигуни RS-25,[30][31] цей блок був скасований, у зв'язку з необхідністю суттєвої переробки для більш потужних варіантів[20]. Аналогічно з Block 2, на який планувалось встановити п'ять двигунів RS-25 на основному ступені,[21] але пізніше було вирішено встановити чотири двигуни[22].
SLS у конфігурації Blocks 1 та 1B використовуватиме два п'ятисегментних Твердопаливних ракетних прискорювачі (ТРП), які базуються на чорирьохсегментних ракетних прискорювачах зі «Спейс Шаттла». Модифікації для SLS включають додавання центрального сегменту в прискорювач, нову авіоніку, і нову ізоляцію яка на 860 кг легше ніж у прискорювачі шаттла. П'ятисегментний прискорювач матиме на 25 % більший імпульс ніж прискорювач з шаттла і не буде багаторазовим[32][33].
Компанія Orbital ATK завершила чотири повнорозмірні і тривалі статичні вогневі тести п'ятисегментного ТРП. Двигуни були протестовані вперше 10 вересня 2009 року: вдруге — 31 серпня 2010 року; і втретє 8 вересня 2011 року. Другі випробування двигуна охолодили рухову установку до 4 °C, треті нагріли її до 32 °C. Ці тести довели придатність до роботи в екстремальних умовах[34][35][36]. Кваліфікаційні тести відбулись 10 березня 2015 року[37].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Artist_concept_of_the_SLS_Block_1_configuration.jpg/300px-Artist_concept_of_the_SLS_Block_1_configuration.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/84/14-2290-SpaceLaunchSystem-AfterLaunch-20140827.jpg/300px-14-2290-SpaceLaunchSystem-AfterLaunch-20140827.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/Sls_block1_on-pad_sunrisesmall.jpg/300px-Sls_block1_on-pad_sunrisesmall.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a9/Saturn_V-Shuttle-SLSBI-Comparison.png/300px-Saturn_V-Shuttle-SLSBI-Comparison.png)
Для компонування Block 2 НАСА планує замінити п'ятисегментні твердопаливні прискорювачі на вдосконалені[38]. Це відбудеться після розробки Exploration Upper Stage для конструкції Block 1B. Раніше планувалось розробити вдосконалені прискорювачі до модернізації другої ступені; ця конфігурація була названа Block 1A. У 2012 році НАСА планувала вибрати ці нові прискорювачі на конкурсі, який буде проведений у 2015 році[25][39]. Кілька компаній запропонували свої модернізовані прискорювачі:
- Компанія Aerojet разом з Teledyne Brown запропонувала прискорювач оснащений трьома двигунами AJ1E6, які будуть працювати на рідинному ракетному двигуні замкнутої схеми, використовуючи за паливо рідкий кисень/RP-1. Кожен AJ1E6 вироблятиме тягу в 4900 кН використовуючи один турбонасос для постачання палива до двох камер згоряння[40]. 14 лютого 2013 року НАСА видала компанії Aerojet $23,3 млн і уклала 30 місячний контракт на будівництво 2400 кН інжектора і камери згоряння[41].
- Компанія АТК пропонує модернізовані прискорювачі під назвою «Темний лицар». Прискорювач буде виготовлений не зі сталі, а з композитного матеріалу, він також використовуватиме більш енергоємне паливо, і матиме чотири сегменти[42]. Прискорювач вироблятиме тягу в 20 000 кН і важитиме близько 790 000 кг. Відповідно до звіту компанії АТК, модернізовані прискорювачі будуть на 40 % дорожчі, ніж прискорювачі з шаттла. Сумнівно, що SLS зможе доставити 130 тонн на НОО без додавання п'ятого двигуна до основного ступеня[22], аналіз у 2013 році дав змогу припустити, що максимальна вантажепідйомність ракети складе 113 тонн з чотирма двигунами основного ступеня[43].
- Компанії Pratt & Whitney Rocketdyne і Dynetics пропонують рідкопаливні прискорювачі під назвою «Pyrios»[44]. Прискорювачі будуть використовувати два двигуни F-1B, які разом вироблятимуть тягу в 16 000 кН, і здатні виробляти тривалу тягу мінімум у 12 000 кН. F-1B походить від двигуна F-1, який використовувався на Сатурні V. Двигун буде легший у збірці, у нього буде менша кількість частин і простіше збирання[45], забезпечуючи покращення ефективності тяги на 110 кН[46]. Оцінка прискорювачів «Pyrios» станом на 2012 рік засвідчила, що при використанні в SLS варіанту Block 2 можливе виведення на НОО до 150 тонн корисного навантаження, це на 20 тонн більше ніж передбачалось базовою конструкцією[47].
Крістофер Крамблі, менеджер НАСА з відділу модернізацій SLS в січні 2013 року розповів щодо конкурсу: «F-1 має великі переваги, тому що це двигун з рідинним ракетним двигуном відкритого циклу і він має дуже просту конструкцію. Рідинний ракетний двигун замкнутої схеми з кисневим збагаченням компанії Aerojet має значні переваги через більший питомий імпульс. Російські ракети літають на збагаченому киснем паливі вже дуже тривалий час, і вони довели свою працездатність. Прискорювачі АТК можуть працювати.»[48]
Подальші випробування засвідчили що конфігурація Block 1A матиме високе прискорення, яке буде невідповідним для «Оріона» і тому знадобиться дорога модернізація основної частини Block 1[49]. У 2014 році НАСА підтвердила розробку конфігурації Block 1B замість Block 1A і завершила конкурс[22][50]. У лютому 2015 року було повідомлено, що SLS здійснить політ з п'ятисегментними прискорювачами не раніше 2020-х років і модернізації стартового майданчика 39B і мобільної пускової платформи для SLS[22].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/Common_Extensible_Cryogenic_Engine.jpg/200px-Common_Extensible_Cryogenic_Engine.jpg)
SLS в компонуванні Block 1, який планується відправити у політ Exploration Mission 1 (EM-1) до листопада 2018 року[51], використовуватиме Interim Cryogenic Propulsion Stage (ICPS). Ступінь — це модифікована версія від п'ятиметрового другого ступеня Delta Cryogenic Second Stage (DCSS)[52], яка матиме один двигун RL10B-2. Block 1 матиме змогу піднімати 70 метричних тонн, однак ICPS вважатиметься частиною корисного навантаження і буде розміщений на початкові 1800 км -93 км суборбітальної траєкторії для забезпечення безпечного віддалення основного ступеня. ICPS буде працювати до досягнення апогею польоту, після чого відправить непілотований «Оріон» на навколомісячну орбіту[53].
Цей ступінь буде застосований під час місії Exploration Mission 2 (EM-2). Очікується, що він буде використовуватись у конфігурації Block 1B і Block 2 і як і основний ступінь матиме 8,4 м у діаметрі. Exploration Upper Stage буде оснащений чотирма двигунами RL10[54], і завершить підйомний етап SLS, після повторного включення двигунів відправить корисне навантаження в пункт призначення за НОО, схожу функцію виконував третій ступінь Сатурна-V, який використовував двигуни J-2 в ступені S-IVB[55].
- Earth Departure Stage другий ступінь, має двигун J-2X[56][57] для використання в Block 2 SLS, НАСА вирішила покращити Block 1A замість Block 1B і EUS[55].
- Розробка двигуна для міжпланетного перельоту від Землі до орбіти Марса і назад почалась у 2013 році в космічному центрі Маршала. Акцент робився на розробку термоядерного ракетного двигуна[58]. Під час випробувань, було доведено, що цей двигун у два рази ефективніший за більшість хімічних ракетних двигунів, вони також швидше та можуть нести більше корисного навантаження. Час польоту був оцінений близько 3—4 місяців з ядерними двигунами[59], проти 8—9 місяців з хімічними ракетними двигунами[60], двигуни на ядерному паливі, значно зменшили би загрозу екіпажу від космічного випромінення[61][62][63][64]. Ядерні ракетні двигуни, як-от NERVA з Project Rover були обрані під час обговорення місії Mars Direct[62][65][66][67].
- У 2013 році НАСА і Boeing проаналізували показники кількох варіантів другого ступеня. Аналіз базувався на можливості другого ступеня мати 105 метричних тонни палива, окрім як для Block 1 і ICPS, які будуть мати лише 27,1 метричні тонни. Були досліджені верхній ступінь ICPS і інші підйомні ступені, які використовують чотири двигуни RL10, два двигуни MB60 і один двигун J-2X[68]. У 2014 році НАСА розглянула використання європейського двигуна Vinci замість RL10. Двигун Vinci має такий самий імпульс, але він на 64 % має більшу силу тяги, що дасть змогу скоротити на один чи два кількість двигунів у другому ступені з тими самими характеристиками і меншою ціною[69][70].
Дослідження космічними апаратами Європи отримає нові можливості з використанням конфігурації Block 1B SLS[71].
У середині листопада 2014 року розпочалось будівництво першої SLS, використовуючи потужності Michoud Assembly Facility, НАСА, де будуть зібрані важливі частини SLS[72].
SLS має високу стійкість і зможе витримати 13 циклів заправлення паливом і інші затримки перед запуском. Зібрана ракета буде знаходитись на стартовому майданчику мінімум 180 днів і зможе залишатись 200 днів без розбирання[73].
У січні 2015 НАСА розпочала тести двигуна RS-25 для SLS[27].
У серпні 2014 програма SLS перейшла ключовий момент і розпочала повномасштабну розробку, кошти, які були виділені з лютого до запуску в вересні 2018 року склали $7,021 млрд[24]. Модернізація і будівництво необхідних наземних комплексів скласть близько $1,8 млрд за той самий період. На лютий 2015 очікується, що космічний корабель «Оріон» перейде до повномасштабної розробки в першій половині 2015 року[74].
Під час спільної презентації Сенат — НАСА у вересні 2011 року, було підраховано, що програма SLS потребує $18 млрд до 2017 року для проектування і розробки ракети. $10 млрд на SLS, $6 млрд на корабель «Оріон» і $2 млрд на модернізацію стартового майданчика і інших наземних комплексів Космічного центру Кеннеді[8]. За словами Буза Алена Гамільтона, названі цифри виглядають оптимістично[75]. У неофіційному звіті НАСА названі кошти на програму до 2025 року загалом не менше $41 млрд для чотирьох 70 тонних запуски (1 непілотований, 3 пілотованих),[76][77] 130 тонна версія буде готова до польоту не раніше 2030 року[78].
Команда з дослідження людиною космосу за НОО підрахувала, що кошти на конфігурацію Block 0 будуть складати $1,6 млрд, а на Block 1 — $1,86 млрд у 2010 році[79]. Однак, відтоді розробка Block 0 SLS була зупинена в кінці 2011 року, а конструкція не була завершена[80]. The Space Review оцінила кожен запуск в $5 млрд, залежно від конфігурації запуску[81][82]. НАСА анонсувала в 2013 році, що ЄКА побудує Сервісний модуль Оріона[83].
Заступник менеджера проекту SLS (НАСА) з Космічного центру польотів Маршала, Алабама, Джоді Сінгер заявив, що на вересень 2012 року $500 млн за один запуск SLS — це прийнятна вартість, з відносно невеликою залежністю вартості від здатності ракети[84]. Для порівняння, вартість запуску Сатурна-V становила $185—189 млн у 1969—1971 роках[85][86], це приблизно $1,2 млрд на 2014 рік[87].
У липні 2014 року Рахункова палата США зробила заяву, що SLS не буде запущений наприкінці 2017 як планувалось, бо НАСА не отримала відповідного фінансування[88].
У 2015 році НАСА отримала для програми SLS $1,7 млрд від конгресу США, це на $320 млн більше, ніж було рекомендовано адміністрацією Обами[89].
26 серпня 2024 року, згідно з новим звітом Національного управління з аеронавтики та дослідження космічного простору США, оцінна вартість тільки вежі на стартовому майданчику, становить $2,7 млрд. Збільшення вартості викликало подив, адже лише 5 років тому NASA уклало контракт з інженерною фірмою Bechtel на будівництво та постачання другої мобільної пускової установки (ML-2) за $383 млн, з терміном завершення робіт у березні 2023 року. Однак, не зважаючи, що цей термін минув, Bechtel ледве розпочала виробництво металоконструкцій. За оцінкою самого NASA, вартість проєкту вежі дорівнювала $1,8 млрд, а роботи мали завершитися у вересні 2027 року[90].
Такі організації як Space Access Society, Space Frontier Foundation і Планетарне товариство вимагали закриття проекту, стверджуючи, що SLS поглине кошти інших проектів з бюджету НАСА і не зменшить витрати на запуск[91][92][93]. Палата представників США, Дана Рорабахер та інші наголосили на спрямуванні коштів та прискорення розробки таких проектів, як Propellant depot і Commercial Crew Development[91][94][95][96][97]. Дослідження, проведені НАСА[98][99] і Технологічним інститутом Джорджії, показують, що це може виявитись дешевшою альтернативою[100][101]
Інші пропонують використовувати ракети меншої потужності (Atlas V, Дельта IV, Falcon 9 або Falcon Heavy) з необхідними дозаправками за необхідністю, замість того, щоб повністю розробляти нову ракету-носій для космічних досліджень без конкурсу[102][103][104][105][106]. Комісія Огустіна пропонує комерційну ракету, здатну виводити 75 метричних тонн за менші кошти, також зазначаючи, що ракета з вантажною підйомністю від 40 до 60 тонн може здійснювати дослідження Місяця[107].
Роберт Зубрін, засновник Марсіанського товариства, який є одним з авторів концепту Mars Direct, передбачає, SLS потребує для розробки $5 млрд. Проте він же не згоден, що США не потрібен носій надважкого класу[108]. Ґрунтуючись на минулому досвіді ракет Falcon, Ілон Маск, зауважив у 2010 році, що він «персонально гарантує», що його компанія зможе побудувати концепт ракети-носія Falcon XX з можливістю виведення корисного навантаження в 140—150 тонн за $2,5 млрд і $300 млн буде коштувати кожен запуск, проте ця сума без витрат на вдосконалення верхнього ступеня[109][110]. Mars Colonial Transporter, який розробляється компанією SpaceX, і матиме двигуни Raptor, також пропонують для виведення великих вантажів у 2020-х[111].
Член палати представників Том Макклінток і інші групи стверджують, що конгрес примусив НАСА використовувати компоненти шаттлів для SLS, це, за їхніми словами значить, що SLS неконкурентний[92][112][113]. Супротивники важкої ракети-носія критично назвали її «Система запусків Сенату»[52].
Філ Плейт висловив свою критику SLS в світлі пошуку компромісу між бюджетами Commercial Crew Development і SLS, він також посилався на попередню критику Лорі Гарвер[114]. Гарвер, колишній заступник керівника НАСА, наголошувала на тому, що програму потрібно закрити[115]. Крістофер К. Крафт молодший, легендарний керівник польотами програми Аполлон, також виказав критику SLS[116].
# | Місія | Позначення | Ракета-носій | Екіпаж | Дата Запуску | Результат | Тривалість польоту | Примітки | Посилання |
1 | Space Launch System 1 / Exploration Mission 1 |
SLS-1 / EM-1 | SLS Block I | Ні | Листопад 2021 року | Заплановано | Відправлення непілотованого корабля «Оріон» навколо Місяця. Доставка апаратів Near-Earth Asteroid Scout, Lunar Flashlight, BioSentinel, Skyfire, Lunar IceCube і шістьох інших CubeSatів[117][118] | [21][51] | |
2 | Space Launch System 2 / Exploration Mission 2 |
SLS-2 / EM-2 | SLS Block IB | Так | 2021—2023 | Заплановано | Відправлення пілотованого корабля «Оріон» з 4 астронавтами на місячну орбіту | [54][119][120][121] |
Деякі з запропонованих місій НАСА включають[21][66][122][123][124]:
- Запасний варіант доставки астронавтів до МКС — одноразова місія з доставки до МКС чотирьох астронавтів у конфігурації Block 1 SLS з «Оріоном», без використання ступеня Interim Cryogenic Propulsion Stage якщо комерційні кораблі не зможуть виконати доставку. Ця потенційна місія була запропонована НАСА в 2010 році. Проте конфігурація Block 1 SLS з «Оріоном» буде коштувати дорожче і не є раціональним використанням цієї конфігурації. Тривалість місії 216 днів. 6 пілотованих днів. До 210 днів на МКС.
- Uranus orbiter and probe — запропонована місія компанією Боїнг, передбачається запуск космічного апарата до Урана. Ракета доставить невеличке корисне обладнання на орбіту Урана і спустить невеликий зонд в атмосферу планети. Місія дослідить атмосферу Урана, зробить магнітні та температурні та гравітаційні вимірювання під час прольоту супутників Урана[125][126].
- Titan Saturn System Mission — SLS був запропонований для запуску зонда на Сатурн і його супутники[127].
- Рекомендовані стратегічні місії:
- Місії на ГПО — подвійний запуск поділений на 180 днів на ГПО. Перший запуск SLS доставить на орбіту вантажний транспортний засіб і Cryogenic Propulsion Stage, другий SLS доставить з Cryogenic Propulsion Stage корабель «Оріон». Обидва запуски матимуть сумарну масу близько 110 тонн.
- Місії на Місяць. Можливі місії на Місяць відбудуться не раніше 2020-х з відправкою з точки Лагранжа і низької місячної орбіти на поверхню Місяця. Ці місії поєднали б комерційні і багатонаціональні аспекти на Місячній базі.
- Місії на Місяць відбудуться не раніш ніж у 2020-х роках і будуть поділені на 2 запуски і 120 днів. Це будуть 19 денні місії з 7 днями на поверхні Місяця. Перший запуск SLS матиме Cryogenic Propulsion Stage і місячний спускний апарат, другий SLS з CPS і пілотованим кораблем «Оріон». Обидва вийдуть на низьку місячну орбіту до того, як буде приземлений спускний апарат. Запуски матимуть вагу близько 130 тонн і 108 тонн. Поточний опис місії: приземлення чотирьох астронавтів на поверхню Місяця в екваторіальній або полярній зоні і повернення їх на Землю. Очікується, що пілотування включатиме: маневри «Оріона» на НМО, безпілотна фаза «Оріона», маневри з наближення і стикування.
- 5 місій до навколоземних астероїдів класифікуються варіанти від «мінімум» до «максимум». Серед них, дві місії НАСА планує здійснити біля навколоземних об'єктів у 2026 році. 155-ти денна місія до об'єкта 1999 AO10, 304-денна місія до об'єкта 2001 GP2, 490-денна місія до потенційно небезпечного астероїда, як-от 2000 SG344, використовуючи два варіанти Block 1B SLS,[128] і місія, яка пропонується компанією Боїнг до NEA 2008 EV5 в 2024 році. Пізніше може відбутись місія Земля-Місяць використовуючи Exploration Gateway Platform. Використовуючи третій ступінь SLS, політ триватиме близько 100 днів до астероїда, близько 30 днів для його дослідження, і 235 днів для повернення на Землю[129].
- Місія на марсіанські супутники Фобос/Деймос, пілотована місія на один із супутників Марса. Місія триватиме 40 днів біля Марса, а повернення відбуватиметься з обльотом Венери.
- Місія на Марс, пілотована місія з 4 або 6 астронавтами[130], тривалістю 540 днів на поверхні червоної планети в період з 2033—2045 рр. Місія складається зі збірки семи ракет SLS Block 2. Сім важких ракет-носіїв, три з яких матимуть ЯРД модулі, зістикуються на НОО в три окремі транспортні засоби для подорожі до Марса. Один з них матиме використання ресурсів in situ, створений з двох ракет-носіїв, один житловий транспортний засіб створений з корисного навантаження двох SLS і пілотований марсіанський транспортний засіб, відомий як «Коперник», складатиметься з корисного навантаження з трьох ракет SLS, запущених через місяць. Ядерні ракетні двигуни, як-от у проекті Project Rover були обрані на обговоренні варіантів польоту на Марс, такий тип двигуна задовольняє необхідним умовам — використовує відому технологію, має вищу ефективність роботи, невелику масу, має зручну конструкцію, простота збірки і великий потенціал[66][131].
- Інші запропоновані місії:
- 2024+ Одиночна місія з повернення зразків з Марса на Землю за допомогою SLS. Пілотована місія з роботизованим апаратом у складі Mars Sample Return Mission запропонована групою з планування місій на Марс місія НАСА. Місія складається з: SLS-5, 105 тонна ракета з капсулою «Оріон», автоматичний апарат на сонячному живленні, марсіанський підйомний транспортний засіб. «Контейнер зі зразками може бути захоплений, оглянутий, поміщений у відправний модуль в автоматичному режимі. Зразки відправляться на Землю разом з пілотованим кораблем». Місія може також включати марсіанський зонд на сонячному живленні[132].
- Місія з повернення зразків з Європи і Енцелада була також запропонована[133].
- Deep Space Habitat НАСА планує використати частину обладнання МКС, досвід його використання і модулі для майбутніх місій до астероїдів, подорожі до точки Лагранжа і Марса[134].
- Skylab II. Місія запропонована Брендом Гріффіном, інженером компанії Gray Research Inc, який працює з НАСА. Він пропонує використати верхній ступінь SLS (паливний бак, у якому знаходився водень) для будівництва версії 21 соліття Скайлеб для майбутніх місій на астероїди, точки Лагранжа L2 і Марса[135][136][137].
- HAVOC пілотована місія на Венеру, яка може використовувати два запуски SLS Block 1B для відправки двох астронавтів для дослідження атмосфери Венери на один місяць, з поверненням на орбіту Землі за допомогою комерційного транспортного засобу або КК «Оріон»[138][139][140][141].
- Місії SLS в оборонній галузі США. Ракета може використовуватись департаментом захисту США для запуску воєнних та секретних місій.
- Комерційні запуски, як-от BA 330 також можуть бути запущені за допомогою SLS[126].
- ATLAST. Компанія Боїнг запропонувала за допомогою SLS запустити телескоп ATLAST. Це має бути 8-метровий цільний телескоп або 16-метровий розкладний телескоп, для виведення в точку Лагранжа-2[125].
- Місія з відхилення астероїда. SLS також може бути використана для захисту від астероїдів[126].
На початку 2021 р. повідомлено, що вогневі випробування двигунів основного ступеня надважкої ракети Space Launch System (SLS) перервано. Проблема виникла, коли двигуни знижували тягу зі 109 % до 95 %. У цей момент інженери відзначили «спалах» у тепловому захисті навколо четвертого двигуна[142]
- Арес V
- DIRECT
- Енергія
- Місії на Марс
- Пілотований політ на Марс
- Проект Морфеус
- Nautilus-X
- Сатурн MLV
- Сатурн V ELV
- Сатурн V-3
- Shuttle-Derived Heavy Lift Launch Vehicle
- Магнум
- SpaceX
- Space Exploration Vehicle
-
Робота астронавта під час Exploration Mission 2, який готує захоплення астероїда[en] під час маневру на одному з навколоземних об'єктів. Space Exploration Vehicle біля нього з «Оріоном», який зістикований з Deep Space Habitat.
-
Одна з секцій житлового модуля Skylab II може бути зроблена з водневого баку від підйомного ступеня SLS Block 2, який схожий, проте більший за Скайлеб
-
Deep Space Habitat в уяві художника
-
Бімодальна термоядерна ракета на Марсі. Може буди доправлена за допомогою SLS Block 2. Капсула «Оріона» зістикована праворуч
-
Концепт Earth Departure Stage
-
Конструкція SLS Block 1
-
Конструкція SLS Block 2
-
Тестування твердопаливних прискорювачів Space Launch System
-
Запалювання прискорювача Space Launch System
- About the Space Launch System & Multi-Purpose Crew Vehicle, nasa.gov
- Тестування двигунів Системи космічних запусків
- ↑ Eric Berger (15 грудня 2017). NASA намагається зробити ракету SLS більш доступною. arstechnica.com.(англ.)
- ↑ NASA виділяє $7 млрд. на нову мегаракету. cbsnews.com. 27 серпня 2014. Процитовано 28 грудня 2017.(англ.)
- ↑ https://fieldofspartas.com/
- ↑ НАСА представляет проект новой мощной ракеты-носителя. BBC Russian. 2011/09/14. Архів оригіналу за 28 серпня 2012. Процитовано 25 жовтня 2011.(Перевірено 15 вересня 2011)
- ↑ NASA выбрало дизайн новой тяжелой ракеты-носителя (рос.). Lenta.ru. 14 вересня 2011.
- ↑ Space Launch System. aerospaceguide.net.
- ↑ а б The NASA Authorization Act of 2010. Featured Legislation. Washington DC, USA: United States Senate. 15 липня 2010. Процитовано 26 травня 2011.
- ↑ а б Marcia Smith (14 September 2011). New NASA Crew Transportation System to Cost $18 Billion Through 2017. Space Policy Online. Процитовано 15 September 2011.
- ↑ Bill Nelson, Kay Bailey Hutchison, Charles F. Bolden (14 вересня 2011). Future of NASA Space Program. Washington, D.C.: Cspan.org.
- ↑ Andy Pasztor. NASA's Aim for Rocket: Deep Space. The Wall Street journal. Архів оригіналу за 28 серпня 2012. Процитовано 25 жовтня 2011.(Перевірено 15 вересня 2011)
- ↑ NASA Announces Key Decision For Next Deep Space Transportation System. NASA. 24 травня 2011. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ NASA Announces Design For New Deep Space Exploration System. NASA. 14 вересня 2011. Процитовано 14 вересня 2011.
- ↑ Press Conference on the Future of NASA Space Program. C-Span. 14 вересня 2011. Архів оригіналу за 8 лютого 2012. Процитовано 14 вересня 2011.
- ↑ Kenneth Chang (14 вересня 2011). NASA Unveils New Rocket Design. New York Times. Процитовано 14 вересня 2011.
- ↑ Karl Tate (16 вересня 2011). Space Launch System: NASA's Giant Rocket Explained. Space.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ а б Stephen Clark (31 березня 2011). NASA to set exploration architecture this summer. Spaceflight Now. Процитовано 26 травня 2011.
- ↑ Dwayne Day (25 листопада 2013). Burning thunder.
- ↑ The Congress of the United States. Congressional Budget Office, October 2006, pp. X,1,4,9. «The Apollo Saturn V launch vehicle had a lift capability of 140 metric tons to low Earth orbit.»
- ↑ Thomas P. Stafford (1991). America at the Threshold - Report of the Synthesis Group on America's Space Exploration Initiative. с. 31.
- ↑ а б в г Chris Bergin (4 жовтня 2011). SLS trades lean towards opening with four RS-25s on the core stage. NASASpaceflight.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ а б в г Acronyms to Ascent – SLS managers create development milestone roadmap. NASASpaceFlight.com. 23 лютого 2012. Процитовано 9 квітня 2012.
- ↑ а б в г д Bergin, Chris. Advanced Boosters progress towards a solid future for SLS. NasaSpaceFlight.com. Процитовано February 2015.
- ↑ NASA's Space Launch System Program PDR: Answers to the Acronym. NASA. 1 серпня 2013. Процитовано 3 серпня 2013.
- ↑ а б Foust, Jeff (27 серпня 2014). SLS Debut Likely To Slip to 2018. SpaceNews.com. Процитовано 12 березня 2015.
- ↑ а б NASA space launch system (PDF). c. 2012. Архів оригіналу (PDF) за 20 жовтня 2013. Процитовано 18 січня 2016.
- ↑ Sloss, Philip. NASA ready to power up the RS-25 engines for SLS. NASASpaceFlight.com. Процитовано 10 березня 2015.
- ↑ а б Bergin, Chris. Stennis conducts SLS engine firing marking RS-25 return. NASASpaceflight.com. Процитовано January 2015.
- ↑ Chris Bergin (14 вересня 2011). SLS finally announced by NASA – Forward path taking shape. NASASpaceflight.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ NASA's Space Launch System Core Stage Passes Major Milestone, Ready to Start Construction. Space Travel. 27 грудня 2012.
- ↑ Chris Bergin (25 квітня 2011). SLS planning focuses on dual phase approach opening with SD HLV. NASASpaceflight.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ Bergin, Chris (16 червня 2011). Managers SLS announcement after SD HLV victory. NASASpaceflight.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ Priskos, Alex. Five-segment Solid Rocket Motor Development Status (PDF). ntrs.nasa.gov. NASA. Процитовано 11 березня 2015.
- ↑ Space Launch System: How to launch NASA’s new monster rocket. NASASpaceFlight.com. 20 лютого 2012. Процитовано 9 квітня 2012.
- ↑ NASA and ATK Successfully Test Ares First Stage Motor. NASA. 10 вересня 2009. Процитовано 30 січня 2012.
- ↑ NASA and ATK Successfully Test Five-Segment Solid Rocket Motor. NASA. 31 серпня 2010. Процитовано 30 січня 2012.
- ↑ NASA Successfully Tests Five-Segment Solid Rocket Motor, NASA, 31 серпня 2010, процитовано 8 вересня 2011
- ↑ Bergin, Chris (10 березня 2015). QM-1 shakes Utah with two minutes of thunder. NASASpaceFlight.com. Процитовано 10 березня 2015.
- ↑ Keith Cowing (14 вересня 2011). NASA's New Space Launch System Announced – Destination TBD. SpaceRef. Архів оригіналу за 4 червня 2012. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ Frank Morring (17 червня 2011). NASA Will Compete Space Launch System Boosters. Aviation Week. Архів оригіналу за 11 жовтня 2011. Процитовано 20 червня 2011.
- ↑ NASA’s Space Launch System: Partnering For Tomorrow (PDF). NASA. Процитовано 12 березня 2013.
- ↑ Rachel Kraft (14 лютого 2013). NASA Awards Final Space Launch System Advanced Booster Contract. NASA. Процитовано 19 лютого 2013.
- ↑ The Dark Knights – ATK’s Advanced Boosters for SLS revealed. 14 січня 2013.
- ↑ Table 2. ATK Advanced Booster Satisfies NASA Exploration Lift Requirements.
- ↑ Lee Hutchinson (15 квітня 2013). New F-1B rocket engine upgrades Apollo-era design with 1.8M lbs of thrust. Ars Technica. Процитовано 15 квітня 2013.
- ↑ Dynetics reporting "outstanding" progress on F-1B rocket engine. Ars Technica. 13 серпня 2013. Процитовано 13 серпня 2013.
- ↑ Lee Hutchinson (15 квітня 2013). New F-1B rocket engine upgrades Apollo-era design with 1.8M lbs of thrust. Ars Technica. Процитовано 15 квітня 2013.
- ↑ Dynetics PWR liquidize SLS booster competition. November 2012.
- ↑ SLS Block II drives hydrocarbon engine research. thespacereview.com. 14 січня 2013.
- ↑ http://www.nasaspaceflight.com/2012/07/wind-tunnel-testing-sls-configurations-block-1b/
- ↑ News from the 30th Space Symposium | Second SLS Mission Might Not Carry Crew. spacenews.com. 21 травня 2014. Архів оригіналу за 27 липня 2014. Процитовано July 2014.
- ↑ а б NASA Completes Key Review of World’s Most Powerful Rocket in Support. NASA. Процитовано 26 жовтня 2015.
- ↑ а б Rosenberg, Zach. «Delta second stage chosen as SLS interim». Flight International, May 8, 2012.
- ↑ Space Launch System Data Sheet. SpaceLaunchReport.com. Процитовано 25 липня 2014.
- ↑ а б NASA confirms EUS for SLS Block 1B design and EM-2 flight. NASASpaceflight.com. Процитовано 24 липня 2014.
- ↑ а б SLS prepares for PDR – Evolution eyes Dual-Use Upper Stage. NASASpaceFlight.com. Процитовано 12 березня 2015.
- ↑ Chris Bergin (9 листопада 2011). SLS J-2X Upper Stage engine enjoys successful 500 second test fire. nasaspaceflight.com.
- ↑ Chris Bergin (12 лютого 2013). Second J-2X engine prepares for SLS testing. nasaspaceflight.com.
- ↑ http://www.space-travel.com/reports/NASA_Researchers_Studying_Advanced_Nuclear_Rocket_Technologies_999.html
- ↑ NUCLEAR ROCKETS: To Mars and Beyond Nuclear Rockets: Then and Now. LANL. Архів оригіналу за 5 травня 2017. Процитовано 21 січня 2016.
- ↑ How long would a trip to Mars take?. Архів оригіналу за 20 січня 2016. Процитовано 21 січня 2016.
- ↑ How Fast Could (Should) We Go to Mars? Comparing Nuclear Electric Propulsion (NEP) with the Nuclear Thermal Rocket (NTR) and Chemical Rocket for Sustainable 1-year human Mars round-trip mission. Архів оригіналу за 8 квітня 2014. Процитовано 21 січня 2016.
- ↑ а б A One-year Round Trip Crewed Mission to Mars using Bimodal Nuclear Thermal and Electric Propulsion (BNTEP) (doi: 10.2514/6.2013-4076).
- ↑ Borowski, Stanley K.; McCurdy, David R.; Packard, Thomas W. (9 квітня 2012). Nuclear Thermal Propulsion (NTP): A Proven Growth Technology for Human NEO / Mars Exploration Missions (PDF). NASA.
- ↑ Borowski, Stanley K.; McCurdy, David R.; Packard, Thomas W. (16 серпня 2012). Nuclear Thermal Rocket/Vehicle Characteristics And Sensitivity Trades For NASA's Mars Design Reference Architecture (DRA) 5.0 Study (PDF). NASA.
- ↑ Nuclear Thermal Propulsion (NTP): A Proven Growth Technology for Human NEO / Mars Exploration Missions (PDF). 2012.
- ↑ а б в Chris Bergin (24 січня 2012). SLS Exploration Roadmap evaluations provide clues for human Mars missions. NASASpaceflight.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ NASA Researchers Studying Advanced Nuclear Rocket Technologies by Rick Smith for Marshall Space Flight Center, Huntsville AL (SPX) Jan 10, 2013.
- ↑ Chris Gebhardt (13 листопада 2013). SLS upper stage proposals reveal increasing payload-to-destination options. nasaspaceflight.com.
- ↑ David Todd (3 червня 2013). SLS design may ditch J-2X upper stage engine for four RL-10 engines. seradata.com (англ.). Архів оригіналу за 27 грудня 2016. Процитовано 22 січня 2016.
- ↑ David Todd (7 листопада 2014). Next Steps for SLS: Europe’s Vinci is a contender for Exploration Upper-Stage Engine. seradata.com (англ.). Архів оригіналу за 27 грудня 2016. Процитовано 22 січня 2016.
- ↑ Casey Dreier (21 липня 2014). A generational opportunity for Europa.
- ↑ SLS Engine Section Barrel Hot off the Vertical Weld Center at Michoud. NASA
- ↑ SLS to be robust in the face of scrubs, launch delays and pad stays. NASASpaceFlight.com. 4 квітня 2012. Процитовано 9 квітня 2012.
- ↑ Davis, Jason. NASA Budget Lists Timelines, Costs and Risks for First SLS Flight. The Planetary Society. Процитовано 11 березня 2015.
- ↑ Independent Cost Assessment of the Space Launch System, Multi-purpose Crew Vehicle and 21st Century Ground Systems Programs: Executive Summary of Final Report (PDF). Booz Allen Hamilton. NASA.gov. 19 серпня 2011.
- ↑ ANDY PASZTOR (7 вересня 2011). White House Experiences Sticker Shock Over NASA's Plans. The Wall Street Journal. Процитовано 22 February 2015.
- ↑ ESD Integration, Budget Availability Scenarios (PDF). Space Policy Online. 19 серпня 2011. Архів оригіналу (PDF) за 9 грудня 2011. Процитовано 15 вересня 2011.
- ↑ Marcia Smith (9 вересня 2011). The NASA Numbers Behind That WSJ Article. Space Policy Online. Процитовано 15 вересня 2011.
- ↑ HEFT Phase I Closeout (PDF). nasawatch.com. September 2010. с. 69.
- ↑ Chris Bergin (4 жовтня 2011). SLS trades lean towards opening with four RS-25s on the core stage. NASA Spaceflight.com. Процитовано 16 вересня 2013.
- ↑ Lee Roop (29 липня 2013). NASA defends Space Launch System against charge it 'is draining the lifeblood' of space program. Alabama local news. Процитовано 18 February 2015.
- ↑ John Strickland (15 липня 2013). Revisiting SLS/Orion launch costs. The Space Review. Процитовано 18 February 2015.
- ↑ NASA Signs Agreement for a European-Provided Orion Service Module
- ↑ NASA's huge new rocket may cost $500 million per launch. NBC News. 12 вересня 2012.(англ.) Наведено за англійською вікіпедією.
- ↑ SP-4221 The Space Shuttle Decision- Chapter 6: ECONOMICS AND THE SHUTTLE. NASA. Процитовано 15 січня 2011.
- ↑ The Apollo Spacecraft: A Chronology, volumes I through IV.
- ↑ Consumer Price Index (Estimate) 1800- Source: Handbook of Labor Statistics U.S. Department of Labor Bureau of Labor Statistics Indexes from 1800 to 1912 and 2015 estimated. Архів оригіналу за 1 лютого 2016. Процитовано 23 січня 2016.
- ↑ Morrison, Lauren; Bale, Lauren (24 липня 2014). Federal audit reveals not enough money for NASA to get SLS off the ground. 48 WAFF.
- ↑ Clark, Stephen (14 грудня 2014). NASA gets budget hike in spending bill passed by Congress. Spaceflight Now. Процитовано 15 грудня 2014.
- ↑ NASA побудує для ракети SLS найдорожчу вежу в історії. 29.08.2024
- ↑ а б Henry Vanderbilt (15 вересня 2011). Impossibly High NASA Development Costs Are Heart of the Matter. moonandback.com. Архів оригіналу за 31 березня 2012. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ а б Ferris Valyn (15 вересня 2011). Monster Rocket Will Eat America’s Space Program. Space Frontier Foundation. Архів оригіналу за 6 жовтня 2011. Процитовано 16 вересня 2011.
- ↑ Statement before the Committee on Science, Space, and Technology US House of Representatives Hearing: A Review of the NASA's Space Launch System (PDF). The Planetary Society. 12 липня 2011. Архів оригіналу (PDF) за 29 березня 2012. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ Rohrabacher, Dana (14 вересня 2011). Nothing New or Innovative, Including It's Astronomical Price Tag. Архів оригіналу за 24 вересня 2011. Процитовано 14 вересня 2011.
- ↑ Rohrabacher calls for "emergency" funding for CCDev. parabolicarc.com. 24 серпня 2011. Процитовано 15 вересня 2011.
- ↑ Jeff Foust (15 вересня 2011). A monster rocket, or just a monster?. The Space Review.
- ↑ Jeff Foust (1 листопада 2011). Can NASA develop a heavy-lift rocket?. The Space Review.
- ↑ Mohney, Doug (21 жовтня 2011). Did NASA Hide In-space Fuel Depots To Get a Heavy Lift Rocket?. Satellite Spotlight. Процитовано 10 листопада 2011.
- ↑ Propellant Depot Requirements Study (PDF). HAT Technical Interchange Meeting. 21 липня 2011.
- ↑ Cowing, Keith (12 жовтня 2011). Internal NASA Studies Show Cheaper and Faster Alternatives to the Space Launch System. SpaceRef.com. Архів оригіналу за 3 жовтня 2021. Процитовано 10 листопада 2011.
- ↑ Near Term Space Exploration with Commercial Launch Vehicles Plus Propellant Depot (PDF). Georgia Institute of Technology / National Institute of Aerospace. 2011.
- ↑ Affordable Exploration Architecture (PDF). United Launch Alliance. 2009. Архів оригіналу (PDF) за 21 жовтня 2012. Процитовано 24 січня 2016.
- ↑ Grant Bonin (6 червня 2011). Human spaceflight for less: the case for smaller launch vehicles, revisited. The Space Review.
- ↑ Robert Zubrin (14 травня 2011). How We Can Fly to Mars in This Decade—And on the Cheap. Mars Society. Архів оригіналу за 19 березня 2012.
- ↑ Rick Tumlinson (15 вересня 2011). The Senate Launch System – Destiny, Decision, and Disaster. Huffington Post.
- ↑ Andrew Gasser (24 жовтня 2011). Propellant depots: the fiscally responsible and feasible alternative to SLS. The Space Review.
- ↑ Review of U.S. Human Space Flight Plans Committee; Augustine, Austin; Chyba, Kennel; Bejmuk, Crawley; Lyles, Chiao; Greason, Ride (October 2009). Seeking A Human Spaceflight Program Worthy of A Great Nation (PDF). NASA. Архів оригіналу (PDF) за 16 лютого 2019. Процитовано 15 квітня 2010.
- ↑ Alan Boyle (7 грудня 2011). Is the case for Mars facing a crisis?. MSNBC. Архів оригіналу за 7 січня 2012. Процитовано 24 січня 2016.
- ↑ John K. Strickland, Jr. The SpaceX Falcon Heavy Booster: Why Is It Important?. National Space Society. Архів оригіналу за 8 липня 2015. Процитовано 4 січня 2012.
- ↑ NASA Studies Scaled-Up Falcon, Merlin. Aviation Week. 2 грудня 2010. Архів оригіналу за 27 липня 2012. Процитовано 4 травня 2019.
- ↑ Bergin, Chris (29 серпня 2014). Battle of the Heavyweight Rockets -- SLS could face Exploration Class rival. NASAspaceflight.com. Процитовано 30 серпня 2014.
- ↑ Congressman, Space Frontier Foundation, And Tea Party In Space Call For NASA SLS Investigation. moonandback.com. 4 жовтня 2011. Архів оригіналу за 3 жовтня 2011. Процитовано 20 жовтня 2011.
- ↑ The Senate Launch System. Competitive Space. 4 жовтня 2011. Процитовано 20 жовтня 2011.
- ↑ Why NASA Still Can’t Put Humans in Space: Congress Is Starving It of Needed Funds.
- ↑ Garver: NASA Should Cancel SLS and Mars 2020 Rover. Space News.
- ↑ NASA veteran Chris Kraft upfront with criticism.
- ↑ NASA's Space Launch System to Boost Science with Secondary Payloads. YouTube. NASA's Marshall Space Flight Center. 2 квітня 2015. Процитовано 8 червня 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ Near Earth Asteroid Scout (NEAScout) Mission Information. jpl.nasa.gov (англ.). Архів оригіналу за 21 січня 2016. Процитовано 20 січня 2016.
- ↑ First Crewed Orion Mission May Slip to 2023. SpaceNews.com. Процитовано 26 жовтня 2015.
- ↑ NASA's 1st Manned Flight of Orion Space Capsule May Slip to 2023. Space.com. Процитовано 26 жовтня 2015.
- ↑ NASA’s Human Spaceflight Program Moves Forward - APPEL – Academy of Program/Project & Engineering Leadership. Процитовано 26 жовтня 2015.
- ↑ Chris Bergin (15 грудня 2011). Building the Roadmap for SLS – Con Ops lays out the LEO/Lunar Options. NASASpaceflight.com. Процитовано 26 січня 2012.
- ↑ SLS interest in DoD launch market and Secondary Payloads potential. NASASpaceFlight.com. 4 лютого 2012. Процитовано 9 квітня 2012.
- ↑ NASA Exploration Roadmap: A return to the Moon’s surface documented. NASASpaceFlight.com. 19 березня 2012. Процитовано 9 квітня 2012.
- ↑ а б Chris Gebhardt (20 листопада 2013). New SLS mission options explored via new Large Upper Stage. NASASpaceFlight.
- ↑ а б в Space Launch System: Exploration, Science, Security (PDF). boeing.com (англ.). Архів оригіналу (PDF) за 23 вересня 2015. Процитовано 29 січня 2016.
- ↑ Архівована копія (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 7 березня 2016. Процитовано 29 січня 2016.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) - ↑ NASA managers evaluate yearlong deep space asteroid mission September 9, 2013 by Marshall Murphy.
- ↑ http://www.nasaspaceflight.com/2012/11/long-duration-iss-crew-foundations-beo-missions/
- ↑ Chris Bergin (6 жовтня 2013). NASA Con Ops Assess Baseline Features for SLS/Orion Mission to Mars.
- ↑ Nuclear Thermal Propulsion (NTP): A Proven Growth Technology for Human NEO / Mars Exploration Missions (PDF).
- ↑ Chris Bergin (30 листопада 2012). NASA interest in 2024 Mars Sample Return Mission using SLS and Orion. NASASpaceFlight.com.
- ↑ http://www.nasaspaceflight.com/2012/11/nasa-payload-fairings-options-multi-mission-sls-capability/
- ↑ NASA's Deep Space Habitat. Архів оригіналу за 1 лютого 2016. Процитовано 31 січня 2016.
- ↑ Markus Hammonds (14 квітня 2013). Skylab II:Living Beyong the Dark Side of the Moon. Discovery. Архів оригіналу за 8 травня 2015. Процитовано 31 січня 2016.
- ↑ http://www.nasaspaceflight.com/2012/03/dsh-module-concepts-outlined-beo-exploration/
- ↑ Frank Morring, Jr. (22 жовтня 2012). NASA Deep-Space Program Gaining Focus. Aviation Week & Space Technology. Архів оригіналу за 2 грудня 2013. Процитовано 31 січня 2016.
- ↑ A way to explore Venus. YouTube. NASA Langley Research Center. 10 жовтня 2014. Процитовано 8 червня 2021.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) - ↑ http://sacd.larc.nasa.gov/branches/space-mission-analysis-branch-smab/smab-projects/havoc/
- ↑ http://www.space.com/29141-venus-airship-havoc-nasa-concept-gallery.html
- ↑ http://www.gizmag.com/nasa-havoc-concept-manned-mission-to-venus/35311/
- ↑ «Артеміда 1» під загрозою: вогневі випробування найпотужнішої ракети NASA закінчилися невдачею