Повстання іхванів
Повстання іхванів | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() |
![]() союзні арабські племена ![]() ![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
![]() ![]() |
![]() ![]() | ||||||
Військові сили | |||||||
10 000[1] | 30 000[1] | ||||||
Втрати | |||||||
500 у битві біля Сабілли[1] 450 у битві в Джебель-Шаммарі |
200 в битві біля Сабілли[1] 500 у битві в Джебель-Шаммарі |
Повстання іхва́нів розпочалося в 1927 році, коли племена Мутаїр і Аджман повстали проти влади ібн Сауда й зробили транскордонні рейди в райони Зайордання, Месопотамії та Кувейту[2]. Це призвело до відкритої кривавої міжусобиці між династією Саудитів та іхванами в грудні 1928 року[3]. Головні організатори повстання були розгромлені в битві біля Сабілли 29 березня 1929 року[4]. Іхванські племена й війська, вірні Абд аль-Азізу ібн Сауду, знову зіткнулися поблизу Джебель-Шаммару в серпні 1929 року[3], а 5 жовтня 1929 року іхвани напали на плем'я Авазим. Фейсал аль-Давіш, лідер заколотників і племені Мутаїр, втік до Кувейту в жовтні 1929 року, де був затриманий англійцями й переданий ібн Сауду[5]. Урядові війська остаточно придушили повстання 10 січня 1930 року, коли інші іхванські лідери повстанців здалися британцям[3]. Згодом іхванська верхівка була знищена[6], а решта в результаті були включені в регулярні саудівські війська. Султан ібн Баджад, один з трьох головних лідерів іхванів, був убитий в 1931 році, а Фейсал аль-Давіш помер у в'язниці в Ер-Ріяді 3 жовтня 1931 року через хворобу серця (як було оголошено)[3].
На початку XX століття Аравія стала ареною міжплемінних воєн, які привели до їхнього об'єднання під владою династії Аль Сауд. Основними перешкодами для досягнення цієї мети були іхвани, ваххабітська-бедуїнська племінна армія на чолі з Султаном ібн Баджадом аль-Отейбі й Фейсалом аль-Давішом[7][8]. Іхвани походили з Неджду й сприяли розділу Османської імперії після Першої Світової Війни, завершили завоювання території в 1925 році, яка повинна була б стати Саудівською Аравією. 10 січня 1926 року Абдул-Азіз оголосив себе королем Хіджазу, а 27 січня 1927 року він взяв титул короля Неджду (його колишній титул був «Султан').
Після завоювання Хіджазу деякі лідери іхванів хотіли продовжити розширення ваххабітського королівства шляхом завоювання територій британських протекторатів Зайордання, Іраку і Кувейту. Аравійські племена вже намагалися анексувати території в прикордонній війні з Кувейтом і набігах на Трансйорданію, але зазнали важких втрат. Всупереч волі ібн Сауда, деякі іхвани, в основному з племені Мутаїр під командуванням Аль-Давіша, здійснили набіг на південь Іраку 5 листопада 1927 року, зіткнувшись з іракськими військами біля Бусаї, в результаті чого загинуло 20 осіб з обох сторін[3]. Деякі іхвани також здійснили рейд на територію Кувейту в січні 1928 року. В обох випадках їхньою здобиччю були верблюди та вівці. Попри жорстокість своїх нападів, вони зазнали великих втрат від нападів британської авіації й кувейтців[9].
У січні 1929 року внаслідок рейду іхванів на шейхство Кувейт, був убитий американський місіонер Біллкерт, котрий подорожував з іншим американцем, філантропом Чарльзом Крейном[10]. За відсутності намагання ібн Сауда мобілізувати свої сили для приборкання іхванів і припинення набігів, британська авіація була розміщена в Кувейті[10].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b1/Ikhwan.jpg/280px-Ikhwan.jpg)
Проте Абдул-Азіз не мав наміру миритися з іхванськими набігами. Абдул-Азіз знав, що деякі частини центральної Аравії, не входили в його державу та були під британським протекторатом. Він сам за рік перед цим повстанням отримав британське визнання незалежного правителя й побоювався прямого конфлікту з англійцями. Іхвани повстали в грудні 1928 року.
Кульмінація протистояння припала на 30—31 березня 1929 року в битві біля Сабілли, де загинули лідери іхванів[6]. Ця сутичка була останнім великим боєм з вершниками на верблюдах. Вона перетворилася на бійню, де вершники на верблюдах не могли протистояти кавалерії та кулеметам армії ібн Сауда. Унаслідок бою було вбито близько 500 іхванів, а втрати ібн Сауда склали близько 200 осіб[3].
Іхванські племена й війська, вірні Абд аль-Азіза ібн Сауда, билися в регіоні Джебель-Шаммар у серпні 1929 року, в результаті чого загинули близько 1000 осіб[3].
Попри втрати, іхвани продовжили бойові дії, напавши на аравійське плем'я аваз 5 жовтня 1929 року, в результаті чого було вбито 250 осіб.
Фейсал аль-Давіш втік до Кувейту в жовтні 1929 року, а урядові війська остаточно придушили повстання 10 січня 1930 року, коли іхванські лідери здалися британцям[3].
Згодом верхівка іхванів була знищена[6], а самі іхвани були включені в регулярні саудівські війська. Султан ібн Баджад, один з головних іхванських лідерів, був убитий у 1931 році. Фейсал аль-Давіш помер у в'язниці в Ер-Ріяд 3 жовтня 1931 року[3].
У вересні 1932 роки два королівства Хіджаз і Неджд були об'єднані в єдине Королівство Саудівська Аравія[3].
- ↑ а б в г University of Central Arkansas, Middle East/North Africa/Persian Gulf Region. Архів оригіналу за 7 травня 2020. Процитовано 8 березня 2021.
- ↑ Harold,Dickson. [Kuwait and her Neighbors], «George Allen & Unwin Ltd», 1956. pg 300—302
- ↑ а б в г д е ж и к л University of Central Arkansas, Middle East/North Africa/Persian Gulf Region. Архів оригіналу за 7 травня 2020. Процитовано 23 грудня 2018.
- ↑ Battle of Sibilla (Arabian history) - Encyclopedia Britannica. Britannica.com. 29 березня 1929. Процитовано 29 ноября 2016.
- ↑ Dickson
- ↑ а б в 'Arabian Sands' by Wilfred Thesiger, 1991, pps 248—249
- ↑ King Abdul Aziz Information Resource [Архівовано 2011-01-13 у Wayback Machine.] retrieved 19 January 2011
- ↑ 'Arabian Sands' by Wilfred Thesiger, 1991
- ↑ Peter W. Wilson, Douglas Graham. Saudi Arabia: the coming storm . M.E.Sharpe, 1994: p.45
- ↑ а б Leatherdale, Clive. Britain and Saudi Arabia, 1925—1939: the Imperial Oasis. p.115.