Об'єднання республіканців
Об'єднання республіканців | |
Дата створення / заснування | червень 1994 |
---|---|
Голова | Алассан Уаттара |
Країна |
![]() |
Член у | Ліберальний Інтернаціонал і Центристський демократичний інтернаціонал |
Політична позиція | центризм |
Політична ідеологія | Демократичний лібералізм |
Розташування штаб-квартири | Кокодіd |
Шістнадцятковий триплет кольору | FF9933 |
Категорія членів | d |
Об'єднання республіканців (фр. Rassemblement des Républicains; скорочено RDR) — ліберальна партія Кот-д'Івуару. Партія є правлячою партією країни; Лідер партії Алассан Уаттара є чинним президентом Кот-д'Івуару.
RDR, яка має більшу підтримку на півночі країни, була сформована як ліберальне відгалуження правлячої партії, Демократичної партії Кот-д'Івуару[en] (PDCI), у середині 1994 року. Новим генеральним секретарем партії став Джені Кобіна. RDR прагнула, щоб Уаттара, який обіймав посаду прем'єр-міністра в 1990—1993 рр., став її кандидатом на президентських виборах 1995 року. Однак поправки до виборчого кодексу вимагали, щоб кандидати в президенти проживали в країні протягом п'яти років і були народжені івуарцями. Вважалося, що ці положення спеціально призначили для того, щоб Уаттара не балотувався; він майже п'ять років був заступником директора-розпорядника Міжнародного валютного фонду, а сім'я його батька походила з Буркіна-Фасо. З цієї причини RDR бойкотувала вибори. [1]
2–3 липня 1995 р. RDR провела свій перший черговий з'їзд [2], на якому Уаттара висунули її кандидатом у президенти. [3] Після смерті Кобіни партія провела свій перший позачерговий з'їзд у січні 1999 року, щоб обрати нового генерального секретаря. [2] Уаттара був обраний президентом RDR 1 серпня 1999 [4] на другому позачерговому з'їзді партії [2], і він був призначений кандидатом від партії на наступних президентських виборах. [5]
Уаттара зазначив, що він має право балотуватися на цих виборах, запланованих на 2000 рік, вказавши на документи, які, за його словами, продемонстрували, що він і його батьки — вихідці з Кот-д'Івуару, як того вимагає виборчий кодекс. Проте його звинуватили у підробці цих документів і розпочали розслідування. [6][7] Його посвідчення про громадянство анулював суд у жовтні 1999 року [8], а через місяць був виданий ордер на арешт Уаттара [9], хоча на той час він перебував у Франції. [10]
Проте RDR підтримувала кандидатуру Уаттари; 27 вересня в Абіджані провели демонстрацію в 10 000 осіб [11] 27 жовтня заарештовано низку лідерів RDR, серед них генерального секретаря партії Анрієтти Діабате[en] [12] на тій підставі, що вони відповідальні за насильство під час організованих ними протестів; у листопаді їх засудили до позбавлення волі. Коли солдати повстали 23 грудня 1999 року, однією з їхніх вимог було звільнення ув'язнених лідерів РДР; коли президент Анрі Конан-Бедьє відхилив вимоги, вони захопили владу 24 грудня та негайно звільнили в'язнів RDR. [13] 29 грудня Уаттара повернувся до Кот-д'Івуару, назвавши усунення Бедьє «революцією, яку підтримує весь народ Кот-д'Івуару». [10]
Попри підтримку Уаттарою перевороту, його кандидатуру на президентських виборах[en] у жовтні 2000 року відхилив Верховний суд на тій самій національній основі, яку використали для запобігання його висуванню під час президентства Бедьє. У результаті RDR вирішив бойкотувати президентські вибори. [14] Вона також бойкотувала парламентські вибори, що відбулися 10 грудня 2000 року та 14 січня 2001 року, але, попри це, виграла п'ять із 225 місць. RDR є повноправним членом Ліберального Інтернаціоналу, до якого вона приєдналася на Конгресі Ліберального Інтернаціоналу в Дакарі в 2003 році [15].
18 травня 2005 року, попри історію ворожнечі, RDR і PDCI підписали угоду про створення коаліції «Об'єднання уфуетистів за демократію та мир» разом із двома меншими партіями — Союзом за демократію та мир у Кот-д'Івуар (UDPCI) і Рух сил майбутнього (MFA), напередодні президентських виборів, запланованих на жовтень 2005 року. [16][17]
Уаттара був обраний кандидатом у президенти RDR на другому черговому з'їзді 1-3 лютого 2008 року, а також переобраний головою RDR на наступні п'ять років. На конгресі він запросив колишні повстанські Нові сили Кот-д'Івуару[en] об'єднатися з RDR на виборах. [18]
У першому турі президентських виборів[en] 2010 року Уаттара посів друге місце, поступившись чинному президенту Лорану Гбагбо. У другому турі оголосили, що Уаттара фінішує першим із 54 відсотками голосів — результат, який визнає практично вся міжнародна спільнота. Однак Гбагбо відмовився піти у відставку, що спровокувало серйозну політичну кризу[en], яка закінчилася лише захопленням Гбагбо 11 квітня 2011 року.
У 2012—2016 рр. Фадіка Сарра Сако з RDR обіймала посаду віцепрезидента Національних зборів. [19]
На Третьому черговому конгресі RDR 9–10 вересня 2017 року очікувалося, що Уаттара оберуть головою RDR, але замість цього він запропонував на цю посаду {Анрієтту Діабате, і її обрали шляхом акламації. Кандіа Камара стала генеральним секретарем, а Амаду Гон Кулібалі — першим віцепрезидентом. [20] У 2020 році Селестін Олібе Тразере залишила RDR для участі в Об'єднані уфуетистів за демократію та мир. [21]
- ↑ Robert J. Mundt, «Côte d'Ivoire: Continuity and Change in a Semi-Democracy», Political Reform in Francophone Africa (1997), ed. Clark and Gardinier, page 194—197.
- ↑ а б в Coulibaly Brahima, «Côte d'Ivoire: Organisation du 2ème congrès ordinaire du Rdr, des cadres manoeuvrent pour le report», Nord-Sud, July 27, 2007 (фр.).
- ↑ «Jul 1995 — Selection of Ouattara as RDR presidential candidate», Keesing's Record of World Events, volume 41, July 1995, Cote d'Ivoire, page 40,630.
- ↑ Biography at Ouattara's website (фр.).
- ↑ «Ivorian opposition elects former premier as presidential candidate», Associated Press, August 1, 1999.
- ↑ «Côte d'Ivoire: Police arrest scores outside politician's home», IRIN, September 15, 1999.
- ↑ «Ivory Coast opposition leader under investigation», BBC News, September 22, 1999.
- ↑ «Opposition leader blasts 'undemocratic' government», BBC News, October 29, 1999.
- ↑ «Côte d'Ivoire: Arrest warrant issued for opposition politician», IRIN, December 9, 1999.
- ↑ а б «Côte d'Ivoire: Former Prime Minister returns home», IRIN, January 4, 2000.
- ↑ «Côte d'Ivoire: Thousands of opposition party supporters demonstrate», IRIN, September 27, 1999.
- ↑ «Côte d'Ivoire: US worried about arrests», IRIN, November 1, 1999.
- ↑ «Côte d'Ivoire: Military coup announced», IRIN, December 24, 1999.
- ↑ «Côte d'Ivoire: Former, current presidents address reconciliation forum», IRIN, November 14, 2001.
- ↑ Page for RDR at Liberal International website [Архівовано 2007-09-26 у Wayback Machine.].
- ↑ «La nouvelle alliance contre Gbagbo» [Архівовано 2021-06-25 у Wayback Machine.], rfi.fr, May 19, 2005 (фр.).
- ↑ «Côte d'Ivoire: Former political foes strike pact to oust Gbagbo», IRIN, May 18, 2005.
- ↑ «Alassane Ouattara prêt à s'associer aux ex-rebelles», Agence France-Presse, February 3, 2008.
- ↑ Côte d'Ivoire President to attend UNCTAD XIII. UNCTAD (ісп.). 23 March 2012. Процитовано 11 June 2022.
- ↑ Anna Sylvestre-Treiner, «Côte d'Ivoire: Alassane Ouattara choisit Henriette Dagri Diabaté pour présider son parti», Jeune Afrique, 10 September 2017 (фр.).
- ↑ Kanate, Mamadou (21 February 2020). Rhdp: Trazéré Célestine, justifiant son retour au sein de la famille des houphouétistes: "Je reviens vers...à mener sa vision". Fratmat. Процитовано 25 January 2023.
- Rally of the Republicans офіційний сайт