Маастрихтський договір
Маастрихтський договір | |
Названо на честь | Маастрихт |
---|---|
Країна |
![]() |
Адміністративна одиниця | Лімбург |
Місце розташування | Маастрихт |
Головний предмет твору | Підвалини Європейського Союзу |
Мова твору або назви | данська, німецька, англійська, іспанська, французька, ірландська мова, італійська, нідерландська і португальська |
Дата й час | 7 лютого 1992 |
![]() | |
![]() |
Маастри́хтський до́гові́р (англ. Maastricht Treaty) (формально, До́гові́р про утво́рення Європе́йського Сою́зу), також відомий як Договір про Європейський Союз (ДЄС) — договір, який започаткував Європейський Союз. Підписано 7 лютого 1992 року в місті Маастрихт, Нідерланди, між членами Європейської спільноти та набув чинності 1 листопада 1993. Договір став результатом окремих консультацій стосовно політичного і валютного союзів.
Маастрихтський договір передбачав запровадження спільної валюти євро та засновану на трьох стовпах структуру ЄС.
Європейський Союз об'єднав Європейські спільноти та дві інших підвалини політичної співпраці: спільну зовнішню та безпекову політику і співпрацю у сфері правосуддя та внутрішніх справ. Також договором запроваджувалися посади європейського омбудсмена, європейського інспектора з захисту даних, Комітет регіонів, узгоджувалась процедура спільного ухвалювання рішень, а також розширювалась сфера застосування процедури голосування кваліфікованою більшістю. Ратифікація Договору про ЄС наразилася на значні перешкоди. Зокрема, референдум у Данії 1992 року відкинув її; лише повторний референдум наступного року відкрив шлях до ратифікації Угоди.
Початково регулювання в межах Європейських спільнот стосувалось переважно питань у сфері економіки та торгівлі. Серед владних інституцій найширші владні повноваження отримали Європейська Комісія та Європейський суд, обидва формально незалежні від урядів країн цієї спільноти, маючи багато повноважень усередині країн-членів. Європейський парламент обирається безпосередньо громадянами членів Європейської спільноти.
Засновники Європейського Союзу задекларували наміри щодо подальшого делегування організації ширших повноважень у зовнішній політиці, військовій галузі й судочинстві, що знайшло вияв у подальшій еволюції ЄС. Наміри зіштовхнулись із необхідністю тривалих узгоджень з національними урядами.
Країни-підписники виділили 5 критеріїв для країн-претендентів на вступ до ЄС (Маастрихтські критерії): дефіцит державного бюджету не має перевищувати 3 % ВВП; державний борг повинен складати менше ніж 60 % ВВП; держава протягом 2-х років має брати участь у механізмі валютних курсів та підтримувати курс національної валюти в заданому діапазоні; рівень інфляції не має перебивати 1,5 % середнього значення трьох країн-учасниць ЄС з найбільш стабільними цінами; тривалі відсоткові ставки державних облігацій не мають переважати 2 % середнього значення відповідних ставок в країнах з найнижчою інфляцією.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/uk/thumb/d/de/Signing_of_the_Maastricht_Treaty.jpg/220px-Signing_of_the_Maastricht_Treaty.jpg)
Цілі Євросоюзу, заявлені в Маастрихтському договорі, охоплювали дуже широке коло питань.
Нова організація була покликана сприяти економічному та суспільному прогресам європейських народів, високому рівню зайнятості та досягненню збалансованого, сталого розвитку, сприяти утвердженню самобутності Союзу на міжнародній арені загальною зовнішньою та безпековою політикою, а також посилити захист прав та інтересів громадян.
Ратифікація Маастрихтського договору вивела європейське товариство на рівень політичної інтеграції. Країни-члени стали на шлях об'єднання зусиль у реалізації спільної зовнішньої політики й політики безпеки; європейського громадянства; гармонізації юридичних і політичних порядків країн-членів у просторі без кордонів. Маастрихтський договір сприяв якісному прогресові євроінтеграції, спрямовуючи динаміку Товариства по шляху розбудови економічного й валютного союзу, введення єдиної валютної одиниці, а також посилення соціально-економічного гуртування. Функціонування Товариства стало водночас більш ефективним і більш демократичним у соціально-економічній сфері, однак, у політичному секторі домінують міжурядові структури.
- Римські договори (1957)
- Амстердамський договір (1997)
- Ніццький договір (2001)
- Лісабонська угода (2007)
- спільна закордонна політика і безпека (СЗПБ)
- стабілізаційний пакт (Баладюра пакт 1993)
- А. Ю. Мартинов. Маастрихтський договір [Архівовано 16 вересня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 6 : Ла — Мі. — С. 410. — ISBN 978-966-00-1028-1.
- А. І. Дмитрієв. Маастрихтський договір 1992 [Архівовано 17 вересня 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1998—2004. — ISBN 966-749-200-1.
- М. А. Миронова. Маастрихтський договір 1992 // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т./Редкол.:Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.:Знання України, 2004 — Т.2 — 812 с. ISBN 966-316-045-4
- Т. Шинкаренко. Маастрихтський договір // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К.: Парламентське видавництво, 2011. — с. 414 ISBN 978-966-611-818-2
- Текст Маастрихтської угоди [Архівовано 1 лютого 2009 у Wayback Machine.] (англ.)
- Історія ЄС і Маастрихтської угоди [Архівовано 5 листопада 2006 у Wayback Machine.](англ.)
- Глосарій термінів Європейського Союзу [Архівовано 11 лютого 2008 у Wayback Machine.]