Кубійович Володимир Михайлович
Володимир Кубійович | ||
![]() | ||
| ||
---|---|---|
листопад 1939 — квітень 1945 | ||
Попередник: | посада заснована | |
Наступник: | посада скасована | |
Ім'я при народженні: | Володимир-Антон Кубійович | |
Народження: |
23 вересня 1900![]() | |
Смерть: |
2 листопада 1985 (85 років)![]() | |
Поховання: | Сарсель | |
Національність: | українець | |
Країна: |
![]() ![]() ![]() ![]() | |
Релігія: | греко-католик | |
Освіта: | Ягеллонський університет | |
Ступінь: | професор | |
Шлюб: | Сіяк Дарія | |
Автограф: | ![]() | |
Володи́мир Миха́йлович Кубійо́вич (23 вересня 1900, Новий Санч, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорщина (нині Польща) — 2 листопада 1985, Париж, Франція) — український географ[1], енциклопедист, видавець, громадсько-політичний діяч. Очільник Українського центрального комітету (УЦК), з метою відстоювання інтересів українців співпрацював з нацистською Німечиною. Організатор видання та головний редактор Енциклопедії українознавства та фундаментальної праці «Ґеоґрафія українських і сумежних земель».
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cd/%D0%9A%D1%83%D0%B1%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80.jpg/200px-%D0%9A%D1%83%D0%B1%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80.jpg)
Народився 23 вересня 1900 у Новому Сончі на Західній Лемківщині в українсько-польській родині. Був охрещений у греко-католицькій церкві лемківського села Матієва. Батько — українець, греко-католик, походив з села Корнів (Городенківщина, Покуття), працював дрібним податковим урядником. Був середнього зросту, міцної статури. Від батька Володимир успадкував працьовитість та педантичність. Роль батька була визначальною у формуванні Володимира Кубійовича як українця та греко-католика. Мати — Марія з Добровольских, полька, донька власника ковбасної крамнички та малої їдальні в рідному місті. Рід Добровольских — євреї-вихрести[2]. У сім'ї розмовляли польською мовою.
У 1906—1910 роках навчався в народній школі Нового Санча. У 1910—1918 роках навчався у Першій новосанчівській гімназії (типова класична)[3]. 1918 року розпочав навчання в Ягеллонському університеті в Кракові, але воно було перерване війною в Галичині.
У 1918–1919 рр. — артилерист в Українській Галицькій армії. Після відступу УГА за Збруч у середині 1919 року залишився в Галичині, а відтак повернувся до Кракова, де продовжив навчання в 1919–1923 рр.
У 1928–1939 рр. — доцент Краківського (Яґеллонського) університету. Займався вивченням українських етнічних земель у складі Польщі, Чехо-Словаччини та Румунії. 27-28 вересня 1929 року у Львові відбувся перший Український з'їзд учителів географії, дійсним головою Президії було обрано доктора В. Кубійовича.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80_%D0%9A%D1%83%D0%B1%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87._Volodymyr_Kubiyovych._1918.jpeg/200px-%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80_%D0%9A%D1%83%D0%B1%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87._Volodymyr_Kubiyovych._1918.jpeg)
З 1931 року — дійсний член Наукового Товариства ім. Шевченка, голова його географічної секції. Як видатний географ брав участь у міжнародних наукових конгресах у Празі (1932), Варшаві (1934) і Болгарії (1936), де виступав з доповідями. У своїх дослідженнях польсько-українських окраїн Кубійович послідовно обстоював українські геополітичні інтереси і провадив наукову дискусію з польськими вченими, яких звинувачував в умисному підробленні статистичних даних в дослідженнях, за що в 1939 році був позбавлений кафедри в Ягеллонському університеті.
У 1939–1940 рр. — професор Українського вільного університету (УВУ) у Празі.
![]() | Цей розділ потребує уваги й турботи фахівця у своїй галузі. (січень 2024) |
![]() | Нейтральність цього розділу під сумнівом. |
Як активний учасник українського національно-визвольного руху і щирий український патріот, професор В. Кубійович у середині квітня 1940 року очолив Український центральний комітет (УЦК) у Кракові (був його головою до 1944 р.), який координував діяльність українських громадсько-культурних організацій у Генеральній губернії (Краків був її адміністраційним центром) і допомагав українським втікачам від більшовиків. Праця в УЦК в тих обставинах була важким тягарем, коли доводилося лавіювати між домаганнями німецької адміністрації та українських політичних груп. 1941 року сприяв організації футбольних змагань у Галичині («Чаша УЦК», або кубок Кубійовича).[джерело?]
УЦК, очолюваний ним, зробив дуже багато для піднесення української культури і авторитету українців. Зокрема, було добре скоординовано культурницьку і організаційну діяльність на найзахідніших українських землях (так зване Закерзоння), що були перед війною головним об'єктом посиленої полонізації. Засновано українське видавництво у Кракові. У Холмі повернуто православним (УАПЦ) Собор Різдва Пресвятої Богородиці.[джерело?]
Після приєднання Галичини до Генеральної губернії в 1941 році поле діяльності УЦК значно розширилося. Зорганізовно Допомогові Комітети на місцях. За умов фактичної заборони на діяльність політичних партій УЦК став головним репрезентантом українців перед німецькою владою.[джерело?]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dc/%22Do%C5%BCynki_na_Wawelu._Z_wizyt%C4%85_u_Hansa_Franka_delegacja_ukrai%C5%84ska._24.10.1943_r.%22.jpg/220px-%22Do%C5%BCynki_na_Wawelu._Z_wizyt%C4%85_u_Hansa_Franka_delegacja_ukrai%C5%84ska._24.10.1943_r.%22.jpg)
У квітні 1943 року як голова УЦК став одним з організаторів Військової Управи (ВУ) і зі свого боку докладав багато зусиль для формування частин дивізії військ СС «Галичина». Зокрема, разом із членами ВУ йому вдалось домогтися дозволу німецьких чинників на набір до української дивізії не тільки в Дистрикті Галичина, але й по всій Генеральній губернії. Зокрема, казав таке:[джерело?]
«Ми є за творенням Дивізії, бо цього вимагає український інтерес. Наші користі такі:
- Ми включені в боротьбу з більшовизмом не як безіменні;
- Ми входимо на політичну арену, хоча і в скромній формі, а навіть на європейську, на світову
- Ми рятуємо себе фізично, ми творимо зав'язок армії;
- Це може бути точка виходу для дальших планів;
5) Лише в цей спосіб можемо творити під проводом українських старшин військову школу для української молоді.
Ця школа дасть здисциплінованість, послух, одвертість, чесність, прямолінійність, почуття відповідальности і інші вояцькі чесноти. Наша боротьба з Москвою набере офіційних форм».
У 1944 р. емігрував до Парижа. Після розгорання польсько-української підпільної війни виступив із закликом припинити збройне протистояння. Його стараннями уникнули ґестапівських арештів чимало українських політичних і громадських діячів, було врятовано від концтабору багато євреїв (разом — кілька сотень осіб).[джерело?]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B0_%D1%82%D0%B0%D0%B1%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%8F_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80%D1%83_%D0%9A%D1%83%D0%B1%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87%D1%83_%D1%83_%D0%9B%D1%8C%D0%B2%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg/220px-%D0%9C%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B0_%D1%82%D0%B0%D0%B1%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%8F_%D0%92%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BC%D0%B8%D1%80%D1%83_%D0%9A%D1%83%D0%B1%D1%96%D0%B9%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87%D1%83_%D1%83_%D0%9B%D1%8C%D0%B2%D0%BE%D0%B2%D1%96.jpg)
У 1945 році на пропозицію генерала Павла Шандрука став його заступником у формованому тоді Українському Національному Комітеті (УНК). У розмові з Шандруком він висловився так: «Будучи ініціатором формування Дивізії „Галичина“, я дуже турбуюся її долею, і коли б УНК мав би їй допомогти, то його треба створити хоча б тільки для того.» За згодою обох фракцій ОУН Володимир Кубійович став представником Західної України в УНК.
Після Другої світової війни жив в еміграції в Німеччині і Франції, займаючись переважно науковою діяльністю. У 1947–1951 рр. — генеральний секретар НТШ, з 1952 — голова НТШ в Європі. Автор понад 80 наукових праць із географії України: «Територія і людність українських земель» (1935), «Атляс України й сумежних країв» (1937), «Географія українських і сумежних земель» (1938, 1943), «Українські етнічні групи Галичини» (1953) та ін.
Головний редактор «Енциклопедії українознавства» (Париж — Нью-Йорк, 1955—1984) та «Encyclopedia of Ukraine» (Торонто, Баффало, Лондон, 1984—1985), Ukraine. A Concise Encyclopaedia (Торонто). Сам Кубійович виокремлював такі завдання для ЕУ, як стати джерелом знань про Україну й український народ для чужинців та містити правдиву інформацію про минуле й сучасне України. Він вважав «Енциклопедію українознавства» важливим довідником українознавства для кількох мільйонів українців й осіб українського походження, які жили в діяспорі за межами СРСР.
Редактор українського видання праці Вольфа-Дітріха Гайке з історії Дивізії «Галичина», автор статей у «Вістях» Братства колишніх Вояків Дивізії, зокрема статті «Початки Української Дивізії „Галичина“». Також написав спогади «Мені 70» і «Українці в Генеральній Губернії 1939-41» (1975).
Помер 2 листопада 1985 року в Сарселі (Франція), на 86-му році життя.
Вулиця Володимира Кубійовича у містах Львів, Коломия та Івано-Франківськ.
У місті Запоріжжя вулицю Нестерова перейменували на вулицю Володимира Кубійовича.[4]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Encyclopedia_of_Ukraine.jpg/200px-Encyclopedia_of_Ukraine.jpg)
- Życie pasterskie w Beskidach Wschodnih. — 1926
- Розміщення культур у Північних Карпатах. — 1930.
- Kubijowicz W. Rozmieszczenie Ukraińców w Azji // Biuletyn Polsko-Ukraiński. — Cz. 21—23. — W. 1934.
- Pǎstoritul in Maramureş. — 1935.
- Пастушство Буковини. — 1935.
- Територія і людність українських земель : монографія. — 1935.
- Pastýřský život v Podkarpatské Rusi. — I—II — 1935 — 37.
- Розміщення населення в бойківських Карпатах. — 1938.
- Лемківщина, Надсяння, Холмщина і Підляшшя. Географічний нарис.
- Ґеоґрафія українських і сумежних земель. — 1938, 1943.
- Українці в Генеральній Губернії. 1939—1941 : монографія. — Чикаго : Вид. Миколи Денисюка, 1975. — 664 с.
- Етнічні групи південно-західної України : монографія / автор передмови німецький українознавець Георг Штадтмюллер. — 1983.
- Кубійович В. Атляс України й сумежних країв [Архівовано 26 грудня 2014 у Wayback Machine.].
- Кубійович В. Етнографічна карта України [Архівовано 2 лютого 2014 у Wayback Machine.].
- Кубійович В. Етнографічна карта південнозахідньої України (Галичини) [Архівовано 5 жовтня 2013 у Wayback Machine.].
- ↑ Видатні українські педагоги-географи кінця ХІХ — першої третини ХХ ст. / І. П. Рис // Вісник Житомирського державного університету імені Івана Франка. — 2013. — Вип. 1. — С. 161—164.
- ↑ Про це казав сам Кубійович, посилаючись на кузина Казімежа Добровольского — академіка ПАН, професора Краківського університету, історика, соціолога.
- ↑ Шаблій О., 1996.
- ↑ У Запоріжжі депутати проголосували за перейменування понад 100 вулиць.
- Вольф-Дітріх Гайке Дивизія SS "Галичина" (аудіокнига) Kiev Printers Limited, by Brotherhood of Former Soldiers of 1st Ukrainian Division UNA, 1970, Toronto, Canada (галіс.)
- Абліцов В. Галактика «Україна». Українська діаспора: видатні постаті / Віталій Абліцов. — К. : КИТ, 2007. — 436 с.
- Грузін Д. Кубійович Володимир Михайлович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 5 : Кон — Кю. — С. 440. — ISBN 978-966-00-0855-4.
- Жуковський А. Діяльність Володимира Кубійовича на відтинку Енциклопедії українознавства [Архівовано 17 березня 2013 у Wayback Machine.] // Український історик. — 1986. — № 3—4.
- Жуковський А. Кубійович Володимир Михайлович [Архівовано 20 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2014. — Т. 15 : Кот — Куз. — С. 616—617. — ISBN 978-966-02-7305-4.
- Кубійович В. Мені 85 [Архівовано 10 липня 2018 у Wayback Machine.]. — Мюнхен : Молоде життя, 1985.
- Кубійович В. Початки української дивізії «Галичина» [Архівовано 15 грудня 2009 у Wayback Machine.].
- Кучер В. Кубійович Володимир // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К. : Парламентське видавництво, 2011. — С. 378. — ISBN 978-966-611-818-2.
- Професор Володимир Кубійович / упорядн. О. І. Шаблій. — Львів : Видавничий центр ЛНУ імені Івана Франка, 2006.
- Олег Шаблій. Володимир Кубійович / Олег Шаблій, НТШ в Європі. — Париж; Львів : Фенікс : УАД, 1996. — 704 с., 41 с. іл., 32 фото. — ISBN 5-87332-047-0.
- Олег Шаблій. Географічне кубійовичезнаство: актуальні проблеми дослідження // Актуальні проблеми географічного українознавства на зламі тисячоліть (до 150-річчя від дня народження Володимира Кубійовича): матеріали Міжнар. наук. конфер., (Львів, 7–8 листопада 2000) // Праці НТШ. — Т. ХІ. — Львів, 2003. — С. 14–20.
- Шендеровський В. «Україна понад усе» — Володимир Кубійович [Архівовано 29 лютого 2020 у Wayback Machine.] / Василь Шендеровський. Нехай не гасне світ науки. Книга перша.
- Володимир Кубійович: ініціатор створення дивізії Галичина / Ірина Фаріон • Ген українців / 11 студія // ВІДЕО
- Народились 23 вересня
- Народились 1900
- Померли 2 листопада
- Померли 1985
- Поховані у Сарселі
- Випускники Ягеллонського університету
- Автори «Енциклопедії українознавства»
- Українські видавці
- Українські історики
- Українські географи
- Науковці Українського вільного університету
- Дійсні члени НТШ
- Діячі УЦК
- Лемки
- Генеральна губернія
- Уродженці Нового Сонча
- Померли в Парижі
- Вояки Української Галицької Армії
- Доктори наук
- Поховані в Сарселі
- Люди, на честь яких названо вулиці
- Енциклопедисти України
- Персоналії:Перемишльщина
- Українські колаборанти з нацистською Німеччиною