Зепп Маєр
![]() | ||||||||||||||
Особисті дані | ||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Повне ім'я | Йозеф Дітер Маєр
(Josef Dieter Maier) | |||||||||||||
Народження | 28 лютого 1944 (80 років) | |||||||||||||
Меттен, Баварія Німеччина | ||||||||||||||
Зріст | 183 см | |||||||||||||
Вага | 75 кг | |||||||||||||
Прізвисько | клоун | |||||||||||||
Громадянство | ![]() | |||||||||||||
Позиція | воротар | |||||||||||||
Професіональні клуби* | ||||||||||||||
Роки | Клуб | І (г) | ||||||||||||
1962-1963 1963-1965 1965-1980 |
![]() (Оберліга-Зюд) ![]() (Регіональліга-Зюд) ![]() |
4 (0) 59 (0) 473 (-651) | ||||||||||||
Національна збірна | ||||||||||||||
Роки | Збірна | І (г) | ||||||||||||
1966–1979 | ![]() |
95 (-80) | ||||||||||||
Тренерська діяльність** | ||||||||||||||
| ||||||||||||||
Звання, нагороди | ||||||||||||||
Нагороди | ||||||||||||||
* Ігри та голи за професіональні клуби | ||||||||||||||
** Тільки на посаді головного тренера. | ||||||||||||||
Йозеф Дитер «Зепп» Ма́єр (нім. Josef Dieter "Sepp" Maier, нар. 28 лютого 1944, Меттен) — німецький футболіст. Воротар. Всю ігрову кар'єру провів у «Баварії» (Мюнхен). Триразовий володар Кубка європейських чемпіонів. Чемпіон світу 1974 року і чемпіон Європи 1972 року у складі збірної ФРН. Найкращий німецький воротар XX сторіччя (згідно з IFFHS), тричі визнавався Футболістом року в Німеччині.
У 1958 році 14-річний Зепп Маєр почав тренуватися у юнацькій команді «Баварії»[1] (англ.). В дитинстві він хотів стати актором, тому у професіональній кар'єрі його назвали «клоуном» за емоційну міміку.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c4/Sepp_Maier%2C_1978.jpg/200px-Sepp_Maier%2C_1978.jpg)
З 1963 року Маєр почав залучатися до стартового складу команди і швидко став основним голкіпером «Баварії». До створеної того ж року Бундесліги мюнхенська команда не потрапила і два перші повноцінні сезони молодий воротар провів, граючи у другому за рівнем німецькому дивізіоні.
1965 року «Баварія» нарешті дебютувала у Бундеслізі. Новачок турніру відразу почав боротися за найвищі місця, і за чотири сезони, 1969 року, «Баварія» здобула свій перший титул переможця Бундесліги. Протягом наступного десятиріччя мюнхенський клуб, в якому захисну лінію уособлював Франц Бекенбауер, а в нападі домінував Герд Мюллер, незмінно був серед лідерів німецького і європейського футболу. Зепп Маєр залишався беззаперечним «першим номером» цієї команди до 1979 року, коли він потрапив в автомобільну аварію, отримавши струс мозку і перелом руки. Після п'яти місяців лікування найкращий на той час воротар Німеччини був змушений завершити кар'єру. За 14 сезонів, проведених у Бундеслізі, Маєр пропустив лише 3 матчі, причому 442 гри Бундесліги поспіль, проведені ним з 1966 по 1979 рік і досі лишаються рекордом ліги[2]. Загалом Маєр здобув п'ять титулів чемпіона ФРН, хоча при здобутті останнього з них, у сезоні 1979/80, жодного разу на поле вже не виходив, залишаючись резервним воротарем.
На кар'єру Маєра також припав один з найуспішніших періодів єврокубкової історії «Баварії», протягом якого вона тричі поспіль ставала володарем Кубка чемпіонів, здолавши у фіналі 1974 року мадридський «Атлетіко», 1975 року «Лідс Юнайтед», а 1976 року — «Сент-Етьєн». До того, у 1967 році, «Баварія» обіграла у фіналі Кубка володарів кубків УЄФА шотландський «Рейнджерс». Таким чином Маєр став володарем чотирьох єврокубків, а також автором непересічного воротарського досягнення — пропустив лише один гол у п'яти фінальних іграх європейських кубків (фінал КЧ-1974 включав також другу гру-перегравання).
Особистий внесок воротаря в успіхи його команди визнавався зокрема присудженням звання «Футболіст року в Німеччині» у 1975, 1977 і 1978 роках. А в опитуванні на звання володаря «Золотого м'яча» найкращого футболіста Європи 1975 року Маєр посів 5-е місце.
Ще наприкінці дебютного сезону «Баварії» у Бундеслізі, навесні 1966 року, її молодого голкіпера примітив тренерський штаб національної збірної ФРН, за яку Маєр дебютував того ж травня в одній з товариських ігор. А вже за два місяці він поїхав до Англії на тогорічний чемпіонат світу, де, щоправда, був лише одним з дублерів Ганса Тільковскі і на поле не виходив. А сам турнір завершився для німців поразкою у додатковий час фінальної гри від господарів змагання і «сріблом» світової першості.
Невдовзі досвідчений Тільковскі завершив кар'єру у збірній, і саме Маєру вдалося виграти конкуренцію серед колег за воротарським амплуа і стати на більш ніж десятиріччя беззаперечним основним захисником воріт західнонімецької національної команди. Його першим великим турніром у цьому статусі став чемпіонат світу 1970 року, на якому німці зазнали лише однієї поразки, поступившись італійцям у додатковий час півфінальної зустрічі, яка увійшла до історії як «Матч століття». Згодом вони здолали уругвайців у грі за третє місце, здобувши таким чином «бронзу».
Свій перший титул у складі збірної Маєр здобув 1972 року, на домашньому Євро-1972, де пропустив лише один гол — у півфіналі німці з рахунком 2:1 здолали бельгійців, а у фінальній грі не залишили шансів збірній СРСР (3:0).
За два роки перелік досягнень Маєра поповнився титулом чемпіона світу — на чемпіонаті світу 1974, який також приймала ФРН, господарі, за яких виступали такі зірки світового футболу як Франц Бекенбауер, Берті Фогтс, Герд Мюллер і Пауль Брайтнер, неочікувано зазнали поразки у принциповій грі групового етапу проти східних німців, проте бездоганно провели решту турніру і здобули титул найсильнішої команди світу. Апогеєм їх виступу стала фінальна гра, що проходила у майже рідному для Маєра Мюнхені, в якій німці здобули вольову перемогу 2:1 над нідерландцями з Йоганом Кройфом у складі.
Ще за два роки, у фінальній частині Євро-1976, Маєр з партнерами по команді стали віце-чемпіонами Європи, поступившись за пенальті у фіналі збірній Чехословаччини. У цій серії пенальті Маєр увійшов до історії як воротар, який пропустив оригінальний «удар у стилі Паненки».
Як згодом з'ясувалося останнім у кар'єрі Маєра великим турніром був Чемпіонат світу 1978 року. На цьому четвертому для нього мундіалі Маєр традиційно був основним голкіпером Західної Німеччини і демонстрував надійну гру, проте у команди проявилися проблеми у нападі. Найпопулярнішим рахунком в іграх діючих чемпіонів світу була нічия 0:0 — з таким рахунком завершилися їх ігри першого групового етапу проти Польщі і Тунісу, а також перша гра другого групового етапу проти італійців. У подальших іграх другого групового етапу німецький напад збільшив ефективність, проте з'явилися проблеми у захисті, і, програвши аутсайдерам квартету австрійцям в останньому турі, збірна ФРН навіть не потрапила до гри за третє місце.
Загалом протягом чотирнадцяти років захищав ворота збірної ФРН у 95 матчах, пропустивши 80 голів. Був учасником чотирьох чемпіонатів світу, ставши одним з небагатьох футболістів, які здобули повний комплект нагород цього змагання («золото» 1974 року, «срібло» 1966 року і «бронза» 1970 року). На двох чемпіонатах Європи, де брав участь Маєр, були здобуті титули чемпіона і віце-чемпіона континенту.
1988 року повернувся до великого футболу, ставши тренером воротарів збірної ФРН (з 1990 року — об'єднаної Німеччини). З 1994 року обійняв аналогічну посаду і в мюнхенській «Баварії».
Від самого початку роботи в «Баварії» опікувався насамперед підготовкою нового на той час голкіпера цієї команди Олівера Кана. З наступного року Кан став одним з воротарів національної збірної Німеччини, де також готувався до матчів під керівництвом Маєра і на початку 2000-х років став наступником Андреаса Кепке в статусі основного воротаря бундес-тім.
Національну збірну Маєр залишив восени 2004 року після конфлікту з її новопризначеним очільником Юргеном Клінсманном, який віддав перевагу над Каном на воротарській позиції у команді Єнсу Леманну[3]. Маєр продовжував працювати на клубному рівні до виходу на пенсію у 2008 році[4].
Сезон | Клуб | Ліга | Чемпіонат | Кубок | Разом | |||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Ігри | Голи | Ігри | Голи | Ігри | Голи | |||
1962–63 | «Баварія» (Мюнхен) | Оберліга | 4 | 0 | - | - | 4 | 0 |
1963–64 | Регіоналліга | 23 | 0 | - | - | 23 | 0 | |
1964–65 | 36 | 0 | - | - | 36 | 0 | ||
1965–66 | Бундесліга | 31 | 0 | 7 | 0 | 38 | 0 | |
1966–67 | 34 | 0 | 6 | 0 | 40 | 0 | ||
1967–68 | 34 | 0 | 7 | 0 | 41 | 0 | ||
1968–69 | 34 | 0 | 5 | 0 | 39 | 0 | ||
1969–70 | 34 | 0 | 7 | 0 | 41 | 0 | ||
1970–71 | 34 | 0 | 5 | 0 | 39 | 0 | ||
1971–72 | 34 | 0 | 3 | 0 | 37 | 0 | ||
1972–73 | 34 | 0 | 4 | 0 | 38 | 0 | ||
1973–74 | 34 | 0 | 4 | 0 | 38 | 0 | ||
1974–75 | 34 | 0 | 3 | 0 | 37 | 0 | ||
1975–76 | 34 | 0 | 4 | 0 | 38 | 0 | ||
1976–77 | 34 | 0 | 3 | 0 | 37 | 0 | ||
1977–78 | 34 | 0 | 4 | 0 | 38 | 0 | ||
1978–79 | 34 | 0 | 1 | 0 | 35 | 0 | ||
1979–80 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | ||
Усього | 536 | 0 | 63 | 0 | 599 | 0 |
![ФРН](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/ba/Flag_of_Germany.svg/20px-Flag_of_Germany.svg.png)
|
|
|
- ↑ Bayern Hall of Fame: Sepp Maier. fcbayern.de. Архів оригіналу за 1 серпня 2012. Процитовано 27 травня 2012.
- ↑ "Entmüdungsbecken? Wir waren nie müde!". Spiegel Online (нім.). 23 серпня 2012. Архів оригіналу за 5 червня 2018. Процитовано 27 травня 2018.
- ↑ Selldorf, Philipp (7 жовтня 2004). Letzte Warnung für Sepp Maier. Süddeutsche Zeitung. Архів оригіналу за 15 червня 2012. Процитовано 27 травня 2012. (нім.)
- ↑ Bayern board honours Hitzfeld, Kahn and co. fcbayern.de. 17 травня 2008. Процитовано 27 травня 2012.
- Офіційна сторінка Зеппа Маєра (нім.)
- Зепп Маєр на сайті ФІФА (англ.)
- Зепп Маєр на сайті fussballdaten.de (нім.)
- Зепп Маєр на сайті National-Football-Teams.com (англ.)
- Народились 28 лютого
- Народились 1944
- Кавалери ордена «За заслуги перед Федеративною Республікою Німеччина»
- Гравці чемпіонату Європи з футболу 1972
- Чемпіони Європи з футболу
- Чемпіони світу з футболу
- Гравці чемпіонату світу з футболу 1978
- ФІФА 100
- Німецькі футболісти
- Гравці збірної Німеччини з футболу
- Футбольні воротарі
- Футболісти «Баварії» (Мюнхен)
- Уродженці Баварії
- Нагороджені Срібним лавровим листом