Жуль Валлес
Жуль Валлес | |
---|---|
фр. Jules Vallez | |
![]() Фотопортрет Жуля Валлеса роботи Ернеста Ежена Аппера. | |
Ім'я при народженні | фр. Jules Vallez |
Псевдо | La Chaussade, Jean La Rue і Jules Vallès |
Народився | 11 червня 1832[4][5][6] Ле-Пюї-ан-Веле |
Помер | 14 лютого 1885[1][2][…] (52 роки) V округ Парижа, Париж, Франція[7] ·цукровий діабет |
Поховання | Пер-Лашез і Grave of Vallèsd |
Країна | ![]() |
Діяльність | журналіст, письменник, прозаїк-романіст, автобіограф, communard, політик |
Галузь | проза[8] і журналістика[8] |
Alma mater | Кондорсе і lycée Georges-Clemenceaud |
Знання мов | французька[1][9] |
Членство | Перший Інтернаціонал, Commune Councild і масонство[10] |
Напрямок | реалізм |
Magnum opus | The Childd, The Bachelierd і The insurrectionistd |
Батько | Jean-Louis Vallezd |
Мати | Julie Pascald |
Брати, сестри | Marie-Louise-Julie Vallezd |
Автограф | ![]() |
|
Жуль Валлес (фр. Jules Vallès; 11 червня 1832, Ле-Пюі-ан-Веле (департамент Верхня Луара) — 14 лютого 1885, Париж) — французький письменник та політичний діяч.
Його батьки походили із селян. Батько був вчителем. Грудневий заколот 1851 року застав його в Парижі. В перші роки Другої Імперії вів напівголодне життя. Спогади тієї пори письменник відобразив в своїх перших творах: «L'argent» («Гроші», 1857), «Le dimanche d'un jeune homme pauvre» («Неділя бідної молодої людини», 1860). Наступними творами були «Les réfractaires» («Відщепенці», 1865). У 1866 році вийшов роман «La rue» («Вулиця»). У кінці 1860 років став відомим журналістом, «кандидатом від жебраків» до Законодавчого корпусу (1869). Революціонер, учасник комуни 1871 року, за що його засуджено до страти, проте йому вдалося уникнути арешту. У 1881 році повернувся за амністією до Франції, у 1871 та з 1883 року видавав революційну газету «Cri du peuple», у вигнанні написав автобіографічний роман «Jacques Vingtras».
Похований на цвинтарі Пер-Лашез.
- Les Enfants du Peuple / Jules Vallès, préf. par Julien Lemer.-Paris: La Lanterne, 1879.- XXXIX-244 p. ; 19,5 cm.
- Les Blouses (1881)
- Souvenirs d'un étudiant pauvre, éd. du Lérot, 1993
- Un Gentilhomme, feuilleton-roman de 1869, préface de Roger Bellet, éd. Petite Bibliothèque Ombres, 1996
- Les Enfants du Peuple, éd. du Lérot, 1987
- Trilogie autobiographique de Jacques Vingtras
- L'Enfant 1879
- Le Bachelier 1881
- L'Insurg 1886
- Le Testament d'un blagueur, Mille et une nuits, 2001.
- Le Tableau de Paris, annotation et bibliographie de Maxime Jourdan, Berg International, 2007.
- Dictionnaire d'argot et des principales locutions populaires, avant-propos de Maxime Jourdan, Berg International, 2007.
- Eloi Valat, L'Enterrement de Jules Vallès, Bleu-Autour, 2011.
- Gaston Gille, Jules Vallès (1832—1885). Ses révoltes, sa maîtrise, son prestige, Genève-Paris, Slatkine, 1981 [1941], IX-657 p.
- Gaston Gille, Sources, bibliographie et iconographie vallésiennes: essai critique, Genève-Paris, Slatkine, 1981 [1941], V-191 p.
- Roger Bellet, Journalisme et Révolution, 1857—1885, éd. du Lérot, 1987
- Max Gallo, Jules Vallès, biographie, Robert Laffont, 1988
- Guillemette Tison, La Trilogie de Jacques Vingtras, éd. PUL, 1988
- Henri Guillemin, Du courtisan à l'insurgé. Vallès et l'argent, éd. Arléa, 1990
- Gaston Cherpillaud, Jules Vallès peintre d'histoire, essai, L'Âge d'Homme, 1991
- Pierre Pillu, Lectures de L'Enfant, éd. Klincksieck, 1991
- Marie-Hélène Biaute Roques, L'Enfant, Parcours de lecture, éd. Bertrand Lacoste, 1992
- Adrien Faure, Jules Vallès et la Haute Loire, éd. du Roure, 1994
- Roger Bellet, Jules Vallès, biographie, Fayard, 1995
- Franck Almi, Jacques Vingtras, du double à l'irréel, Septentrion, 1997
- Silvia Disegni, Jules Vallès, du journalisme au roman autobiographique, L'Harmattan, 1997
- François Marotin, Les Années de formation de Jules Vallès, histoire d'une génération (1845—1867), L'Harmattan, 1997
- Daniel Zimmermann, Jules Vallès, l'Irrégulier, biographie, le cherche midi éditeur, 1999
- Corinne Saminadayar, commente L'Enfant de Jules Vallès, Foliothèque Gallimard, 2000
- Marie-Hélène Biaute Roques, Masques et blasons de Jules Vallès, L'Harmattan, 2002
- Maxime Jourdan, Le Cri du Peuple (22 février 1871-23 mai 1871), L'Harmattan, 2005
- Hédia Benmansour Balafrej, Jules Vallès artiste: portraits de contemporains, L'Harmattan, 2007
- Hichem Chebbi, L’œuvre de Jules Vallès: une écriture de combat, thèse de doctorat, 2007 Дисертація онлайн [Архівовано 1 вересня 2010 у Wayback Machine.]
- ↑ а б в Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- ↑ а б SNAC — 2010.
- ↑ а б Find a Grave — 1996.
- ↑ Schlumberger B. Jules Vallès, un épisode peu connu — (untranslated), 1933. — Т. 8, вип. 9. — С. 364–371.
- ↑ GeneaStar
- ↑ Babelio — 2007.
- ↑ Валлес Жюль // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохорова — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- ↑ а б Czech National Authority Database
- ↑ CONOR.Sl
- ↑ http://www.jlturbet.net/2014/04/godf-1er-mai-commune-de-paris-et-pere-lachaise.html