Джуді Чикаго
Джуді Чикаго | ||||
---|---|---|---|---|
Judy Chicago | ||||
![]() | ||||
При народженні | Judith Sylvia Cohen | |||
Народження | 20 липня 1939 (85 років) Чикаго | |||
Країна | ![]() | |||
Жанр | інсталяція, скульптура, живопис | |||
Навчання | Каліфорнійський університет в Лос-Анджелесі | |||
Діяльність | художниця, скульпторка, письменниця, активістка за права жінок, serigrapher, художниця інсталяцій, феміністка | |||
Напрямок | феміністичне мистецтво, сучасне мистецтво | |||
Роки творчості | 1999 | |||
Працівник | Університет штату Каліфорнія у Фресноd | |||
Член | Фі Бета Каппа | |||
Твори | The Dinner Party The Birth Project Powerplay The Holocaust Project | |||
Роботи в колекції | Художній інститут Чикаго, Національна галерея мистецтв, Тейт, Музей сучасного мистецтва (Нью-Йорк)[1], New Mexico Museum of Artd, Бруклінський музей, Музей сучасного мистецтва Сан-Франциско[2] і Смітсонівський музей американського мистецтва[3] | |||
Нагороди | ||||
Сайт | judychicago.com | |||
| ||||
![]() | ||||
Джу́ді Чикаго (англ. Judy Chicago, уроджена Джудіт Сильвія Коен; нар. 20 липня 1939, Чикаго) — американська художниця та феміністка, викладачка мистецтв,[4] письменниця.
Авторка терміну «феміністичне мистецтво» і першої освітньої програми з феміністичного мистецтва у Сполучених Штатах. У своїх роботах використовує стереотипи щодо навичок жінок і чоловіків у мистецтві. Серед найвідоміших робіт — масштабна інсталяція «Звана вечеря» («The Dinner Party»), яка належить до колекції Бруклінського музею.
Джудіт Сильвія Коен[5] народилася у 1939 році в сім'ї Артура та Мей Коен в Чикаго (штат Іллінойс). Артур Коен помер у 1953 році.
Малювати почала у три роки, відвідувала заняття у Чиказькому художньому інституті.[6][7] Отримала стипендію від Каліфорнійського університету в Лос-Анджелесі.[6] У червня 1959 року зустрілася з Джеррі Ґеровітцом. Залишає навчання, подавшись з ним до Нью-Йорка, одружилася з Ґеровітцом у 1961 році.[8] Згодом повертається до Лос-Анджелеса і в Чикаго, щоб отримати диплом: диплом бакалавра образотворчого мистецтва отримала у 1962 році, магістра — у 1964.[6] Після смерті Ґеровітца у 1963 році в ДТП і з огляду на те, що саме в Чикаго її визнали як художницю, Джудіт відмовилася від прізвища Коен і взяла псевдонім «Чикаго», таким чином ставши вільною від зв'язку з чоловіком через шлюб чи спадок.[6] У 1965 році одружилася зі скульптором Ллойдом Гамролом (розлучилися у 1979).[9]
У 1965 представляє роботу на своєму першому сольному виступі у Rolf Nelson Gallery в Лос-Анджелесі, будучи там однією з чотирьох жінок-учасниць.[10] У 1968 році на питання, чому вона не бере участі у виставці «California Women in the Arts» у Lytton Center, відповіла: «Я не буду присутня у жодній групі, яку визначаються як Жінки, Євреї чи Каліфорнія. Одного дня, коли ми всі виростемо, ярликів не буде».
Згодом почала працювати з льодовими скульптурами, що відображають «метафору цінності життя».[11]
У 1970 році Чикаго починає викладати у Коледжі Фресно, щоб навчити жінок висловлювати у роботах власну, жіночку точку зору.[12] Зібравши клас, який складається лише з жінок, започатковує термін «феміністичне мистецтво»,[13] і по суті, створює першу програму з феміністичного мистецтва у США.[9] Ця група стає частиною феміністичного мистецького руху у Європі і Сполучених Штатах початку 1970-х років.[14]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/4/45/Judy_Chicago_The_Dinner_Party_detail.jpg)
Грандіозну інсталяцію «Звана вечеря» Чикаго присвятила вшануванню жіночого внеску в усі сфери культури, науки, воєнної справи та історію західної цивілізації. Проєкт включав 39 святкових застільних столових приборів (скульптура тарілки + оздоблений рушник), розставлених на трикутному столі, що символізував рівність між жінками та чоловіками. Кожне гостьове місце було унікально стилізоване в пам'ять про видатну жінку, з вишивкою її імені та символами життєвого шляху, особистості, здобутків, суспільної ролі, відбитими у характері . Серед «гостей» — Сапфо, Сакаджавея, Сожурне Трус, імператриця Феодора, Вірджинія Вулф, Сьюзен Ентоні, Джорджія О'Кіф.[джерело?]
Крім цього, 999 відлитих вручну плиток були укладені всередні трикутника. На кожній з них було ім'я видатної жінки, пов'язане в блок з особистістю жінки зі «столу». Разом ці плитки утворювали під-об'єкт «Поверх спадщини» (Heritage Floor).
- Звана вечеря (Джуді Чикаго)
- Поверх спадщини — монументальна частина «Званої вечері»
- Феміністичне мистецтво
- Феміністичний мистецький рух
- !Революція жінок у мистецтві
- Beyond the Flower: The Autobiography of a Feminist Artist. New York: Penguin (1997). ISBN 0-14-023297-4.
- The Birth Project. New York: Doubleday (1985). ISBN 0-385-18710-6.
- з Frances Borzello. Frida Kahlo: Face to Face. New York: Prestel USA (2010). ISBN 3-7913-4360-2.
- Kitty City: A Feline Book of Hours. New York: Harper Design (2005). ISBN 0-06-059581-7.
- Through the Flower: My Struggle as a Woman Artist. Lincoln: Authors Choice Press (2006). ISBN 0-595-38046-8.
- Institutional Time: A Critique of Studio Art Education. New York: The Monacelli Press (2014). ISBN 9781580933667.
- ↑ http://www.moma.org/collection/works/72364
- ↑ Artists + Artworks
- ↑ https://americanart.si.edu/collections/search/artist/?id=31319
- ↑ Chicago, Judy. (2014).
- ↑ Levin in Bloch and Umansky, 305
- ↑ а б в г Felder and Rosen, 279.
- ↑ Wydler and Lippard, 5.
- ↑ Levin in Bloch and Umansky, 311
- ↑ а б Felder and Rosen, 280.
- ↑ Chicago, Judy.
- ↑ Levin in Bloch and Umansky, 314
- ↑ Levin in Bloch and Umansky, 317
- ↑ Wydler and Lippard, 9.
- ↑ Thomas Patin and Jennifer McLerran (1997).
- Bloch, Avital (editor) and Lauri Umansky (editor). Impossible to Hold: Women and Culture in the 1960s. New York: NYU Press (2005). ISBN 0-8147-9910-8.
- Felder, Deborah G. and Diana Rosen. Fifty Jewish Women Who Changed the World. Yucca Valley: Citadel (2005). ISBN 0-8065-2656-4.
- Lewis, Richard L. and Susan Ingalls Lewis. The Power of Art. Florence: Wadsworth (2008). ISBN 0-534-64103-2.
- Wylder, Thompson Viki D. and Lucy R. Lippard. Judy Chicago: Trials and Tributes. Tallahassee: Florida State University Museum of Fine Arts (1999). ISBN 1-889282-05-7.
- Офіційний сайт [Архівовано 11 червня 2022 у Wayback Machine.]
- Judy Chicago [Архівовано 2 липня 2013 у Wayback Machine.] на сайті Through the Flower
- Judy Chicago Art Education Collection [Архівовано 20 січня 2021 у Wayback Machine.]
- Papers, 1947—2004 (inclusive), 1957—2004 (bulk). Schlesinger Library, Radcliffe Institute, Harvard University.
![]() | В іншому мовному розділі є повніша стаття Judy Chicago(англ.). Ви можете допомогти, розширивши поточну статтю за допомогою перекладу з англійської.
|
![]() |
Це незавершена стаття про діячку мистецтва. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |