Дефіс
Дефі́с (нім. Divis — «тире, сполучний знак, знак ділення», від лат. divisio — «(роз)ділення»), також ро́зділка[1], ри́ска[2] — нелітерний орфографічний знак української та багатьох інших писемностей.
Метою використання дефісів на письмі є з'єднання двох чи більше слів, які є незалежними одне від одного, але за фонетичною наближеністю складають одне поняття, не зливаючись в одне слово. Іноді дефіси використовуються для пояснення незвичних термінів. Не слід плутати дефіс та тире, бо дефіс — орфографічний знак, а тире — пунктуаційний. Також тире в українській типографіці, на відміну від дефіса, відбивається пробілами (в англомовній, наприклад, ні). Всього ж існує як мінімум чотири подібні знаки: дефіс, мінус, тире і довге тире (за збільшенням їхньої довжини при накресленні).
Використання дефіса замість тире вважається помилкою.
Правила використання дефісу в українській мові складні та мають чимало винятків. Проте завжди через дефіс пишуться:
- подвійні прізвища (Карпенко-Карий, Квітка-Основ'яненко);
- відтінки кольорів (жовто-блакитний, яскраво-фіолетовий);
- приставка "по" у прислівниках (по-перше, по-братськи);
- написання часток (ходи-но, прийшов-таки);
- власні назви із частиною "пів" (пів-України, пів-Києва);
- назви осіб за фахом (секретар-друкарка, бібліотекар-бібліограф);
- складні слова із двох уживаних слів української мови (рок-група, джаз-оркестр);
- складні слова, що передають оціночне значення (горе-мисливець, грім-баба);
- повторювані слова (далеко-далеко, рідний-рідний);
- слова, приблизні за значенням (туди-сюди, сотня-дві);
- назви рослин, де є сполучник чи дієслово (мати-й-мачуха, не-чіпай-мене);
- одиниці виміру (тонно-кілометр, людино-день).
Дефіс в англійській мові використовують у таких випадках:
- у складених словах (light-blue paint, text-only);
- у назвах чисел (one hundred twenty-three);
- під час розкладання слів на склади (syl-la-bi-fi-ca-tion);
- у складених прізвищах;
- як знак перенесення.
- ↑ розділка // Російсько-українські словники на R2U.
- ↑ Риска // Словник української мови : в 11 т. — Київ : Наукова думка, 1970—1980.
- Український правопис 2015 [Архівовано 9 листопада 2020 у Wayback Machine.]
- Бурячок А. А. Дефіс // Українська мова : енциклопедія / НАН України, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні, Інститут української мови ; ред. В. М. Русанівський [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія, 2000. — ISBN 966-7492-07-9. .— С. 130.
- Дефіс // Мала філологічна енциклопедія / укладачі: Олександр Скопненко, Тетяна Цимбалюк. — Київ : Довіра, 2007. — 478 с. : іл. — ISBN 978-966-507-209-6. .— С. 97—98.
- Гіпген // Літературознавча енциклопедія : у 2 т. / авт.-уклад. Ю. І. Ковалів. — Київ : ВЦ «Академія», 2007. — Т. 1 : А — Л. — С. 227.
![]() |
Це незавершена стаття з мовознавства. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |