Наддніпрянська Україна: відмінності між версіями
[перевірена версія] | [очікує на перевірку] |
оформлення |
Виправлено джерел: 1; позначено як недійсні: 0.) #IABot (v2.0.9.5 |
||
(Не показані 6 проміжних версій 5 користувачів) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
⚫ | |||
{{Otheruses-2|Східна Україна}} |
|||
⚫ | |||
{{Українці}} |
{{Українці}} |
||
'''Наддніпря́нська Украї́на''', також '''Наддніпря́нщина''', '''Придніпрянщина''', '''Подніпро́в'я''' |
'''Наддніпря́нська Украї́на''', також '''Наддніпря́нщина''', '''Придніпрянщина''', '''Придніпров'я''', '''Середнє''' '''Подніпро́в'я''' в т.ч. як Задніпров’я — [[Історико-географічний регіон|історично-географічна частина]] [[Україна|України]], яка початково включала в себе [[Центральна Україна|центральні]] і [[Північна Україна|північні]] області України з центром в [[Київ|Києві]], себто лишень Середню Наддніпрянщину. Давній український географічний та історичний край. Визначається долиною річки [[Дніпро]]. [[Антропологічний склад українців|Антропологічно]] переважно належить до [[Центральноукраїнський антропологічний тип|центральноукраїнської області]], окрім Нижньої Наддніпрянщини де певною мірою присутній вплив іранського компоненту<ref>{{Cite web |url=http://litopys.org.ua/segeda/se03.htm |title=Антропологічний склад українського народу за Дяченком |accessdate=14 березня 2017 |archive-date=20 квітня 2013 |archive-url=https://web.archive.org/web/20130420204827/http://litopys.org.ua/segeda/se03.htm }}</ref>. |
||
Займає землі по ліву і праву сторони Дніпра, що лежать в безпосередній долині Дніпра і долинах (басейни стоку) малих і середніх річок-притоків Дніпра, а також наближені землі великих приток ([[Прип'ять]], [[Десна]]). |
Займає землі по ліву і праву сторони Дніпра, що лежать в безпосередній долині Дніпра і долинах (басейни стоку) малих і середніх річок-притоків Дніпра, а також наближені землі великих приток ([[Прип'ять]], [[Десна]]).Розділяється на Верхню, Середню та Нижню Наддніпрянщину. |
||
Також термінами «Наддніпрянська Україна», «Наддніпрянщина» або «'''Велика Україна'''» позначали схід і центр України загалом, що були під владою [[Російська імперія|Російської імперії]], а пізніше [[УРСР|УРСР —]] на противагу заходу України, що перебував під [[Австро-Угорщина|Австро-Угорщиною]], [[Польська Республіка (1918—1939)|Польщею]] та іншими державами.<ref>''Я. В. Верменич''. Наддніпрянська Україна, Наддніпрянщина, Придніпров'я, Подніпров'я {{Cite web |url=http://history.org.ua/?encyclop&termin=Naddniprianschyna |title=Архівована копія |accessdate=2016-09-30 |archive-date=2016-10-03 |archive-url=https://web.archive.org/web/20161003083407/http://history.org.ua/?encyclop&termin=Naddniprianschyna }} // {{ЕІУ|7|156}}</ref> |
|||
Розділяється на Верхню, Середню та Нижню Наддніпрянщину. |
|||
== Розмежування українських земель XIX ст. і Наддніпрянська Україна == |
== Розмежування українських земель XIX ст. і Наддніпрянська Україна == |
||
Розмежування українських земель між [[Російська імперія| |
Розмежування (старо)руських, козачих, військових і гетьманських, українських земель між [[Російська імперія|Російським]] та [[Австрійська імперія|Австрійським]] господарствами (імперіями) протягом півтора століть зумовило засадничий, в т.ч. світоглядний поділ Старої, Святої Русі і Рідної України сучасного українства на [[Західна Україна|Західну]], Польську і Латинську, Німецьку та Австрійську і Козацьку та Російську, Наддніпрянську Україну. Тобто назва «Наддніпрянщина» була поширена в літературній і науковій мові на всі українські терени в складі [[Російська імперія|Російської імперії]] (крім [[Кримський півострів|Криму, Таврійської губернії]] та [[Кубань|Кубані, Кубанської військової області]]). В Австрійській імперії були [[Галичина]], [[Буковина]], [[Закарпаття]] — складові частини майбутньої [[Західноукраїнська Народна Республіка|ЗУНР]] і західних областей сучасного Українського народного господарства. Такий принциповий поділ уживався й за часів [[Українська Народна Республіка|УНР]]. [[Акт Злуки|Злука]] двох господарств в одне, Наддніпрянської Великої та Західної України була проголошена [[22 січня]] [[1919]] року. |
||
== Верхня Наддніпрянщина == |
== Верхня Наддніпрянщина == |
||
Рядок 47: | Рядок 47: | ||
* [https://web.archive.org/web/20140720041709/http://barbaricum.org/archaeology/articles/9038911529144541931 Функціональні особливості неукріплених поселень Середнього Подніпров'я Х-ХІІІ ст.] |
* [https://web.archive.org/web/20140720041709/http://barbaricum.org/archaeology/articles/9038911529144541931 Функціональні особливості неукріплених поселень Середнього Подніпров'я Х-ХІІІ ст.] |
||
{{Бібліоінформація}} |
|||
{{Ukr-hist-stub}} |
|||
{{Етнокультурні регіони України}} |
{{Етнокультурні регіони України}} |
||
{{Портали|Географія України|Культура}} |
|||
{{ВП-портали|Етнологія|Антропологія|Історія}} |
|||
{{DEFAULTSORT:Наддніпрянська Україна}} |
|||
[[Категорія:Історичні землі України]] |
[[Категорія:Історичні землі України]] |
Поточна версія на 18:13, 4 лютого 2024
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Ukraine-Nadnipryanshchyna.png/300px-Ukraine-Nadnipryanshchyna.png)
Наддніпря́нська Украї́на, також Наддніпря́нщина, Придніпрянщина, Придніпров'я, Середнє Подніпро́в'я в т.ч. як Задніпров’я — історично-географічна частина України, яка початково включала в себе центральні і північні області України з центром в Києві, себто лишень Середню Наддніпрянщину. Давній український географічний та історичний край. Визначається долиною річки Дніпро. Антропологічно переважно належить до центральноукраїнської області, окрім Нижньої Наддніпрянщини де певною мірою присутній вплив іранського компоненту[1].
Займає землі по ліву і праву сторони Дніпра, що лежать в безпосередній долині Дніпра і долинах (басейни стоку) малих і середніх річок-притоків Дніпра, а також наближені землі великих приток (Прип'ять, Десна).Розділяється на Верхню, Середню та Нижню Наддніпрянщину.
Також термінами «Наддніпрянська Україна», «Наддніпрянщина» або «Велика Україна» позначали схід і центр України загалом, що були під владою Російської імперії, а пізніше УРСР — на противагу заходу України, що перебував під Австро-Угорщиною, Польщею та іншими державами.[2]
Розмежування (старо)руських, козачих, військових і гетьманських, українських земель між Російським та Австрійським господарствами (імперіями) протягом півтора століть зумовило засадничий, в т.ч. світоглядний поділ Старої, Святої Русі і Рідної України сучасного українства на Західну, Польську і Латинську, Німецьку та Австрійську і Козацьку та Російську, Наддніпрянську Україну. Тобто назва «Наддніпрянщина» була поширена в літературній і науковій мові на всі українські терени в складі Російської імперії (крім Криму, Таврійської губернії та Кубані, Кубанської військової області). В Австрійській імперії були Галичина, Буковина, Закарпаття — складові частини майбутньої ЗУНР і західних областей сучасного Українського народного господарства. Такий принциповий поділ уживався й за часів УНР. Злука двох господарств в одне, Наддніпрянської Великої та Західної України була проголошена 22 січня 1919 року.
Верхня Наддніпрянщина — долина Дніпра від витоків до гирла Десни. На українській частині території Верхня Наддніпрянщина входить до складу частково Чернігівської і Київської областей і межує на заході з Західним Поліссям (Волинь) і на сході — Подесення, Східне Полісся (Чернігівщина і Сіверщина). Територія Верхньої Наддніпрянщини також займає майже всю східну частину Білорусі і Смоленщину в Росії.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/56/Ukraine_census_2001_Ukrainians.svg/220px-Ukraine_census_2001_Ukrainians.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/94/%D0%90%D0%BD%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B3%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0_%D0%B4%D0%B8%D1%84%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BD%D1%86%D1%96%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%8F_%D1%83%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%86%D1%96%D0%B2_1970-1999.jpg/220px-%D0%90%D0%BD%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%BF%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B3%D1%96%D1%87%D0%BD%D0%B0_%D0%B4%D0%B8%D1%84%D0%B5%D1%80%D0%B5%D0%BD%D1%86%D1%96%D0%B0%D1%86%D1%96%D1%8F_%D1%83%D0%BA%D1%80%D0%B0%D1%97%D0%BD%D1%86%D1%96%D0%B2_1970-1999.jpg)
Середня Наддніпрянщина — долина Дніпра від гирла Десни до острова Хортиця (кінець Дніпровських порогів). Включає території як Ліво так і Правобережжя. Регіону належать південні райони Київщини й Чернігівщини, Полтавщина, північні райони Кіровоградщини, Черкащина та північно-західні райони Дніпропетровщини. Це територія, де найактивніше відбувалися процеси етнічного формування українців та котра завжди відігравала провідну роль у політичному і культурному житті України. Здавна ці терени були густо заселені, адже сприятливі умови для життя створила сама природа краю: рівнинний, спокійний рельєф, чорноземні родючі ґрунти, повноводі річки. Край зміцнів після подій кінця XVII — поч. XVIII ст. (відколи населення Правого берегу було переселено на Лівобережжя) й поступово взяв участь в колонізації Нижньої Наддніпрянщини, Південної України та Кубані.
На заході межує з Поділлям, на сході — з Слобожанщиною.
Наддніпрянщина здавна відзначалася багатством тканих виробів: килимів та ряден. Традиційними тут були й розписні скрині, в яких зберігали святковий одяг та цінні речі. На Київщині, Полтавщині, Черкащині широко побутував настінний розпис, який робився спочатку мінеральними та рослинними барвниками, а з початку XX ст. використовувались анілінові барвники фабричного виробництва. Орнаментами підкреслювались деталі та виступи печі: призьба, припічок, лежанка, комин. Дерев'яні деталі інтер'єру часто прикрашалися різьбленням, особливо сволок. На сволоках найчастіше вирізьблювалися обереги у вигляді хрестів та сварґи — сонячного знаку, котрий сприяв добробуту родини і оберігав хату від нечистої сили[3].
Нижня Наддніпрянщина — долина Дніпра від острова Хортиця до Дніпровського лимана. Займає частку території Дніпропетровської, Запорізької, Херсонської і частково Донецької областей.[4] На заході межує з Північним Причорномор'ям, на сході — з Приазов'ям і Кримом.
-
Переяславське князівство на мапі Русі
-
Наддніпрянщина на мапі країни за діалектом як одної з етноформуюючих ознак
- ↑ Антропологічний склад українського народу за Дяченком. Архів оригіналу за 20 квітня 2013. Процитовано 14 березня 2017.
- ↑ Я. В. Верменич. Наддніпрянська Україна, Наддніпрянщина, Придніпров'я, Подніпров'я Архівована копія. Архів оригіналу за 3 жовтня 2016. Процитовано 30 вересня 2016.
{{cite web}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title (посилання) // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2010. — Т. 7 : Мл — О. — С. 156. — ISBN 978-966-00-1061-1. - ↑ Галина Лозко «Українське народознавство». Архів оригіналу за 18 травня 2014. Процитовано 17 листопада 2013.
- ↑ Савур-могила. Легенди та перекази Нижньої Наддніпрянщини. Літературно-художнє видання. Укладач Віктор Антонович Чабаненко / Київ, Видавництво художньої літератури «Дніпро», Київ, 1990, тираж 150 000.
- Я. В. Верменич. Наддніпрянська Україна, Наддніпрянщина, Придніпров'я, Подніпров'я [Архівовано 3 жовтня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2010. — Т. 7 : Мл — О. — С. 156. — ISBN 978-966-00-1061-1.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3.
- Довжук І. В. Індустріальний Донбас в історії розвитку економіки Наддніпрянської України (друга половина ХІХ — початок XX ст.): Монографія. — Луганськ: вид-во СНУ ім.. В.Даля, 2009. — 364 с.
- Ховрич С. М. Становлення та розвиток вищої технічної освіти Наддніпрянської України (остання чверть ХІХ — перші десятиріччя XX ст.): автореф. дис. на здобуття наук. ступеня канд. іст. наук: спец. 07.00.01 «Історія України» / С. М. Ховрич. — Київ, 2004. — 20 с.