ExxonMobil
ExxonMobil | |
---|---|
![]() | |
Јавна | |
Делатност | Нафта и гас |
Основано | 1999 (спајање) 1911 (Standard Oil of New Jersey) 1911 (Standard Oil of New York) 1870 (Standard Oil) |
Оснивачи | Џон Д. Рокфелер (Standard Oil) |
Седиште | Ервинг, САД |
Руководиоци | Рекс Тилерсон Марк Алберс Мајкл Долан Доналд Хамфрејс |
Производи | Гориво Мазива Петрохемија |
Приход | ![]() |
Оперативни приход | ![]() |
Профит | ![]() |
Укупна актива | ![]() |
Укупан капитал | ![]() |
Број запослених | 102.700 (2010)[2] |
Веб-сајт | corporate |
Exxon Mobil Corporation, или ExxonMobil, је америчка мултинационална нафтна и гасна компанија, и директни је наследник Рокфелерове Standard Oil компаније.[3][4] Компанија је формирана 30. новембра 1999. године, спајањем Exxon и Mobil компаније.[3] Примарни брендови Ексон мобила су Ексон, Мобил, Есо и Ексон мобил хемикал.[5] Ексон мобил је регистрован у држави Њу Џерзи.[6]
Ексон мобил је једна од највећих јавних компанија у свету и налази се 3. на Fortune Global 500 листи. Резерве нафте компаније, на крају 2007. године, износиле су 72 милијарди барела, и очекује се да ће да трају 14 година.[7] Са 37 рафинерија нафте у 21 земљи и дневним капацитетом прераде од 6,3 милиона барела, ExxonMobil је једна је од највећих рафинерија у свету. Као једна од највећих светских компанија по приходу, Ексон мобил је од 1996. до 2017. варирала од прве до шесте највеће компаније којом се тргује по тржишној капитализацији.[8][9] Ова компанија је 2016. била рангирана на трећем месту на листи Форбес Глобал 2000.[10] Ексон мобил је била десета најпрофитабилнија компанија у Форчун 500 у 2017. години.[11] Од 2018. године, компанија је заузела друго место на ранг листи Форчуне 500 највећих америчких корпорација по укупном приходу.[12] Приближно 55,56% акција компаније држе институције. Од марта 2019. године највећи акционари Ексон мобила укључују Вангард групу (8,15%), BlackRock (6,61%) и State Street Corporation (4,83%).
Ексон мобил[13] је једна од највећих светских великих нафтних компанија.[12] Према подацима из 2007, ова компанија је имала дневну производњу од 3,921 милиона БОЕ (нафти еквивалентних барела); али знатно мање од других националних компанија. У 2008. години ово је било приближно 3% светске производње, што је мање од неколико највећих државних нафтних компанија.[14] Када се рангира по резервама нафте и гаса, заузима 14. место у свету - са мање од 1% од тотала.[15][16] Резерве Ексон мобила биле су 20 милијарди БОЕ на крају 2016. године, а очекивало се да ће стопе производње у 2007. трајати више од 14 година.[17] Са 37 рафинерија нафте у 21 земљи, што чини комбиновани дневни капацитет прераде од 6,3 Mbbl (1.000.000 m3), Ексон мобил је седмо највеће рафинеријско предузеће на свету,[18][19][20] наслов који је такође био повезан са Стандард Оилом од његовог оснивања 1870. године.Стандард Оил[4]
Ексон мобил је био критикован због спорог одговора на напоре за чишћење након изливања нафте Ексон Валдеза на Аљасци 1989. године,[21] које се сматра једним од најгорих изливања нафте на свету[22] у погледу штете по животну средину. Ексон мобил има историју лобирања за порицање климатских промена и против научног консензуса да је глобално загревање узроковано сагоревањем фосилних горива. Компанија је такође била мета оптужби за неправилно бављење питањима људских права, утицај на америчку спољну политику и њен утицај на будућност нација.[23]
Извори
[уреди | уреди извор]- ^ а б в г д XOM Income Statement | Exxon Mobil Corporation Common Stock - Yahoo! Finance, Приступљено 2. 4. 2013.
- ^ Fortune Global 500 2010: The World's Biggest Companies - Exxon Mobil - XOM, Приступљено 2. 4. 2013.
- ^ а б our history (text version) Архивирано на сајту Wayback Machine (19. октобар 2013), Приступљено 2. 4. 2013.
- ^ а б „ExxonMobil, Our History”. Exxon Mobil Corp. Архивирано из оригинала 2. 12. 2014. г. Приступљено 20. 11. 2007.
- ^ „ExxonMobil, Our Brands”. Exxon Mobil Corp. Архивирано из оригинала 10. 1. 2018. г. Приступљено 12. 1. 2018.
- ^ „10-K”. 10-K. Приступљено 1. 6. 2019.
- ^ Exxon Mobil Corporation Announces 2007 Reserves Replacement | Business Wire | Find Articles
- ^ „Apple loses title of world's most valuable company to Exxon”. Fox News. 17. 4. 2013. Архивирано из оригинала 18. 4. 2013. г. Приступљено 18. 4. 2013.
- ^ „Fortune 500”. Forbes. Приступљено 20. 11. 2020.
- ^ DeCarlo, Scott. „ExxonMobil - In Photos: Global 2000: The World's Top 25 Companies”. Forbes. Архивирано из оригинала 6. 2. 2017. г. Приступљено 6. 2. 2017.
- ^ „The 10 most profitable companies of the Fortune 500”. Fortune. Архивирано из оригинала 10. 3. 2019. г. Приступљено 23. 3. 2019.
- ^ а б „Fortune Global 500 List 2018”. Fortune. Архивирано из оригинала 9. 5. 2012. г. Приступљено 22. 3. 2019.
- ^ Limited, Bangkok Post Public Company. „Engine No. 1 converts tiny ExxonMobil stake into big win”. Bangkok Post.
- ^ „The new Seven Sisters: oil and gas giants dwarf western rivals”. Financial Times. Архивирано из оригинала 24. 4. 2008. г. Приступљено 21. 4. 2008.
- ^ „Will We Rid Ourselves of This Pollution?”. Forbes. 16. 4. 2007. Архивирано из оригинала 30. 3. 2009. г. Приступљено 22. 4. 2008.
- ^ „EIA – Statement of Jay Hakes”. Tonto.eia.doe.gov. 10. 3. 1999. Архивирано из оригинала 28. 5. 2010. г. Приступљено 11. 7. 2011.
- ^ „Exxon Mobil Corporation Announces 2013 Reserves Replacement Totaled”. marketwatch.com. Архивирано из оригинала 29. 11. 2014. г. Приступљено 24. 10. 2014.
- ^ „Top 10 large oil refineries”. Hydrocarbons Technology. Архивирано из оригинала 14. 11. 2008. г. Приступљено 20. 4. 2020.
- ^ „Exxon Mobil – Company profile”. Exxon Mobil Corp. Архивирано из оригинала 14. 11. 2008. г. Приступљено 9. 8. 2010.
- ^ „Natural Gas Marketing”. PetroStrategies, Inc. 14. 3. 2018. Архивирано из оригинала 05. 08. 2020. г. Приступљено 17. 07. 2021.
- ^ Holusha, John (21. 4. 1989). „Exxon's Public-Relations Problem”. The New York Times (на језику: енглески). ISSN 0362-4331. Приступљено 9. 7. 2020.
- ^ „11 Major Oil Spills Of The Maritime World”. Marine Insight. Приступљено 9. 7. 2020.
- ^ Ian Thompson (30. 7. 2012). „Private Empire: ExxonMobil and American Power”. The Telegraph. London. Архивирано из оригинала 11. 2. 2018. г. Приступљено 3. 4. 2018.
Литература
[уреди | уреди извор]- Bender, Rob, and Tammy Cannoy-Bender. An Unauthorized Guide to: Mobil Collectibles – Chasing the Red Horse. Atglen, Pennsylvania: Schiffer Publishing Co., 1999.
- Exxon Corp. Century of Discovery: An Exxon Album. 1982.
- Gibb, George S., and Evelyn H. Knowlton. The Resurgent Years, 1911–1927: History of Standard Oil Co. (New Jersey). New York: Harper & Brothers Publishers, 1956.
- Hidy, Ralph W., and Muriel E. Hidy. Pioneering in Big Business, 1882–1911: History of Standard Oil Co. (New Jersey). New York: Harper & Brothers Publishers, 1955.
- Larson, Henrietta M., and Kenneth Wiggins Porter. History of Humble Oil & Refining Co.: A Study in Industrial Growth. New York: Harper & Brothers Publishers, 1959.
- Larson, Henrietta M., Evelyn H. Knowlton, and Charles S. Popple. New Horizons, 1927–1950: History of Standard Oil Co. (New Jersey). New York: Harper & Row, 1971.
- McIntyre, J. Sam. The Esso Collectibles Handbook: Memorabilia from Standard Oil of New Jersey. Atglen, Pennsylvania: Schiffer Publishing Co., 1998.
- Sampson, Anthony. The Seven Sisters: The 100-year Battle for the World's Oil Supply. New York: Bantom Books, 1991.
- Standard Oil Co. (New Jersey). Ships of the Esso Fleet in World War II. 1946.
- Tarbell, Ida M. All in a Day’s Work: An Autobiography.. New York: The MacMillan Co., 1939.
- Tarbell, Ida M., and David Mark Chalmers. The History of the Standard Oil Co.. New York: Harper & Row, 1966.
- Wall, Bennett H. Growth in a Changing Environment: A History of Standard Oil Co. (New Jersey) 1950–1972 and Exxon Corp. (1972–1975). New York: McGraw-Hill Book Co., 1988.
- Yergin, Daniel. The Prize: The Epic Quest for Oil, Money, and Power. New York: Simon & Schuster, 1991.
- Coll, Steve (2012). Private Empire: ExxonMobil and American Power
. New York, NY: The Penguin Press. ISBN 978-1-594-20335-0.
- Painter, David S. (1987). Private Power and Public Policy: Multinational Oil Corporations and United States Foreign Policy, 1941–1954. London: I.B.Tauris. ISBN 978-1-850-43021-6.
- Pratt, Joseph A. (2012). „Exxon and the Control of Oil”. The Journal of American History. 99 (1): 145—154. doi:10.1093/jahist/jas149
.
- Peterson, J. E. (2. 1. 2013). Oman's Insurgencies: The Sultanate's Struggle for Supremacy. Saqi. ISBN 9780863567025. Приступљено 29. 4. 2018 — преко Google Books. <