Свети Георгије
Свети Георгије | |
---|---|
![]() | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 280 |
Место рођења | Кападокија, |
Датум смрти | 6. мај 303. |
Место смрти | Никомедија, |
Световни подаци | |
Поштује се у | Источном и западном хришћанству |
Канонизација | 494. од стране папе Геласијуса Првог (492—496) |
Празник | 6. мај и 16. новембар |
Заштитник | професија: витезова, коњице; организација: скаута; држава: Грузије, Енглеске, Етиопије, Литваније, Португалије, Србије, Црне Горе; покрајина: Арагона, Каталоније; градова: Барселоне, Бејрута, Ђенове, Истанбула, Лондона, Москве, Ређо ди Калабрије, Скиросa, Фераре, Фрајбурга. |
Свети Георгије или Свети Ђорђе (280—303) је био[1] римски војник у гарди цара Диоклецијана, који је мученички страдао током прогона хришћана. У хришћанству (источном и западном) се слави као Свети Ђорђе. Прославља се два пута годишње 6. маја (Ђурђевдан) и 16. новембра (Ђурђиц). У уметности се често приказује како убија змаја, односно аждају.
Житије
[уреди | уреди извор]Верује се да је рођен 280. године у малоазијској области Кападокији, у богатој и угледној хришћанској породици. Отац му је био римски војни официр. Још док је био дете, када је његов отац погинуо, мали Ђорђе се са мајком преселио у Палестину,[2] на мајчино велико и богато породично имање, где је добио високо образовање.
У римској војсци се брзо истакао својом храброшћу и бојним заслугама. Напредовао је нагло, од обичног војника до трибуна, да би га, већ у његовој двадесетој години, лично цар Диоклецијан произвео у чин комита тј. војводе (најстарији војни чин, којим се постаје и царев саветник).
Страдање и смрт
[уреди | уреди извор]За време цара Диоклецијана организован је 303. године прогон хришћана, десети по реду и највећи икада. Када је почео немилосрдан прогон хришћана по целој земљи, Ђорђе дели сву своју имовину сиромашнима и ослобађа своје робове. Исто уради и у Палестини, пустивши слуге и завештава сиромашнима своја имања и богатства.
На једном сабору је говорио против оваквог односа према хришћанима и о њиховом даљем прогону а том приликом је изашао пред цара Диоклецијана и изјавио да је и сам хришћанин, након чега цар наређује војницима да га затворе у тамницу.
Према предању, по царевом наређењу, војници су положили Ђорђа на земљу, забили му ноге у кладе, а на груди му поставили велики, тешки камен. Тако притиснут, у великим боловима, дочекао је јутро, када га је посетио цар, међутим, Ђорђе је и даље одбијао да се одрекне своје вере.
Цар тада наређује да се донесе велики точак за мучење, са даскама препуним великих ексера, удица, ножева, мачева. Везан за такав точак док се точак са њим окретао, то је трајало док му цело тело није било у ранама. Са точка су га одвезали, мислећи да је мртав. Када су се уверили да није мртав, цар наређује да Ђорђа закопају у негашени креч тако да му је само глава била ван земље, и да га тако оставе три дана да би сагорео. Након три дана, када су га откопали — увидеше да је и даље жив.[3][4]
Диоклецијан затим одлучује да позове највећег мага Римског царства, по имену Атанасије, да он савлада Ђорђа. Атанасије се одазива цару и припрема два напитка — један, од кога би Ђорђе требало да се покори цару, а други смртоносан. Диоклецијан наређује да силом напоје Ђорђа првим напитком, а пошто се Ђорђе и даље није покоравао, онда нареди да му се да и смртоносни напитак. Међутим, Ђорђе опет остаје жив.[4]
Стигавши на губилиште, Ђорђе стаде на одређено место и помоли се. Затим Ђорђе положи своју главу, и би посечен дана 6. маја 303. године.[4][5]
Канонизација
[уреди | уреди извор]Године 494, Ђорђе је проглашен за свеца, од стране папе Гелазија I (492—496).
У хришћанској иконографији Свети Ђорђе се још од 7. века приказује као војник (без коња, у стојећем ставу) и са копљем или мачем у десној руци. Од 9. века се појављује још један приказ Светог Ђорђа: на коњу, у војводском оделу, како копљем убија аждају. На том приказу се, поред њега, мало даље налази једна женска прилика у господском оделу како стоји. Сматра се да је жена која је на икони заправо царица Александра и да она симболизује рану хришћанску цркву, а да аждаја коју Ђорђе убија симболизује многобоштво. Приказ светог Ђорђа који убија аждају је заснован на популарној легенди хришћанске митологије — „Ђорђе и аждаја“.
По броју оних који га славе, Свети Ђорђе је друга слава у Србији (после Светог Николе).
Култ
[уреди | уреди извор]Култ Светог Ђорђа се зачео доста рано. На месту његовог гроба у Лиди Палестинској, за време владавине цара Константина I (306—337), подигнут је храм њему посвећен. Током 4. века, култ Светог Ђорђа се из Палестине проширио на цело Источно римско царство а у 5. веку и на Западно римско царство. Године 494, Ђорђе је проглашен за свеца.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d0/Paolo_Uccello_050.jpg/200px-Paolo_Uccello_050.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8d/Saint_George_%28from_Kara%C4%91or%C4%91e%27s_flag%29.jpg/200px-Saint_George_%28from_Kara%C4%91or%C4%91e%27s_flag%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/Uro%C5%A1_Predi%C4%87_-_Sveti_%C4%90or%C4%91e%2C_Galerija_Matice_Srpske%2C_1907.jpg/200px-Uro%C5%A1_Predi%C4%87_-_Sveti_%C4%90or%C4%91e%2C_Galerija_Matice_Srpske%2C_1907.jpg)
У време цара Константина, хришћани града Лиде и околине су сазидали цркву коју су посветили Светом Ђорђу. У ту цркву су приликом њеног освећења, из Никомедије, пренели његове мошти. Успомена на овај догађај се празнује 16. новембра, код Срба познатим под именом Ђурђиц.[6]
Храм Светог Ђорђа у Лиди је срушен 1010. године али су га крсташи обновили. По црквеном учењу, 16. новембар је дан када је обновљен Храм Светог Ђорђа у Лиди, где је положено његово тело. Године 1191, и током Трећег крсташког рата, храм је поново уништен, од стране исламских снага султана Саладина. Нови Храм Светог Георгија је подигнут на месту старог 1872. године и постоји још увек.
После крсташких ратова у 12. веку, култ Светог Ђорђа је пренет у Енглеску. За време краља Едварда Трећег од Енглеске, који је 1348. основао витешки Ред Гартера, Свети Ђорђе је постао и заштитник енглеске државе.
Свети Ђорђе, на каталонском Сант Ђорди (кат. Sant Jordi), такође је заштитник шпанске аутономне покрајине Каталоније. Обичај је да на тај дан мушкарци женама поклањају цвет, а жене мушкарцима књигу. Зато на тај дан књижаре износе продају књига на улице и са попустима.
Веома је слављен код Срба, и често га називају и Свети Ђурађ а славе га два пута годишње: на Ђурђевдан, 6. маја, и Ђурђиц, 16. новембра. На икони везаној за Ђурђевдан је Свети Ђорђе приказан на коњу како убија аждају, док се за Ђурђиц користи икона на којој је приказан Свети Ђорђе као војник који стоји на пољани, са копљем у десној руци. Посвећени су му многе цркве и манастири, међу којима су манастир Ђурђеви ступови, Старо Нагоричино, Темска, Кастељан, Враћевшница, Боговађа, Црква на Опленцу, као и Саборна црква у Новом Саду.[2]
Свети Ђорђе је данас поштован као заштитник многих држава и градова у Европи, професија и организација. Поштован је и као заштитник коњице, витезова и витештва и крсташких похода.
Легенде
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/%D0%A1%D0%B2%D1%8F%D1%82%D0%BE%D0%B9_%D0%93%D0%B5%D0%BE%D1%80%D0%B3%D0%B8%D0%B9_%D0%9F%D0%BE%D0%B1%D0%B5%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D0%BE%D1%81%D0%B5%D1%86%2C_%D1%84%D1%80%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B0_12_%D0%B2%D0%B5%D0%BA%D0%B0%2C_%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%B0%D1%8F_%D0%9B%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B3%D0%B0.jpg/220px-%D0%A1%D0%B2%D1%8F%D1%82%D0%BE%D0%B9_%D0%93%D0%B5%D0%BE%D1%80%D0%B3%D0%B8%D0%B9_%D0%9F%D0%BE%D0%B1%D0%B5%D0%B4%D0%BE%D0%BD%D0%BE%D1%81%D0%B5%D1%86%2C_%D1%84%D1%80%D0%B5%D1%81%D0%BA%D0%B0_12_%D0%B2%D0%B5%D0%BA%D0%B0%2C_%D0%A1%D1%82%D0%B0%D1%80%D0%B0%D1%8F_%D0%9B%D0%B0%D0%B4%D0%BE%D0%B3%D0%B0.jpg)
По предању, у језеру у близини града Лиде, у Палестини, живела је огромна аждаја, која је мештанима оближњег града Вирита стварала велике неприлике. Аждаја је често излазила из језера и прождирала људе који би се нашли у близини језера а, поред тога, имала је и отрован задах од кога су се људи разбољевали и често и умирали. Житељи овог краја су се најзад обратили и свом владару за помоћ али им он заповеди, да би се решили својих проблема са аждајом, да сваког дана на обали језера жртвују по једно дете. Народ то прихвати и од сутрашњег дана започне жртвовање деце.[4]
Сваког јутра је по једно дете било остављано крај језера и убрзо и прождирано. На крају је дошао ред и на ћерку тог владара, јединицу, коју окитише и припремише за жртву аждаји. Док је уплакана девојка стајала крај језера, пред њом се указује Свети Ђорђе, јашући на коњу, са копљем у руци. Тада и аждаја излази из језера а Ђорђе појури ка аждаји и забоде јој копље у чељуст, пригњечивши је за земљу. По Ђорђевом наређењу, девојка везује свој појас аждаји око врата и води је према граду. Градски владар и сви житељи због тога примише хришћанство а у граду убрзо буде изграђена и велика црква посвећена Пресветој Богородици и Светом Ђорђу.[4]
Уметност
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/aa/Manastirski_pe%C4%8Dat_koji_je_koristio_knez_Milo%C5%A1_1.jpg/220px-Manastirski_pe%C4%8Dat_koji_je_koristio_knez_Milo%C5%A1_1.jpg)
Легенда о Светом Ђорђу је послужила као мотив за многа уметничка дела. Најпознатији је Рафаелов приказ.
Књижевност
[уреди | уреди извор]Свети Ђорђе, и легенда о томе како убија аждају, постало је инспирација за многе романе. Позната је и представа Свети Георгије убива аждаху.
Хералдика
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/Flag_of_England.svg/150px-Flag_of_England.svg.png)
Приказ Светог Ђорђа, као коњаника на белом коњу који копљем кроз уста пробија аждају, постао је и чест мотив у хералдици. Као такав налази се и на грбу Москве, главном града Русије.
Такође, у хералдици је познат и мотив „крста Светог Ђорђа“, црвени крст на белој позадини. Порекло овог мотива везује се за чисто беле тунике првих крсташа, и црвени крст који су носили на грудима. Као такав је постао и грб Енглеске и Грузије, шпанске покрајине Каталоније, итд.
Види још
[уреди | уреди извор]- Црква Светог Георгија
- Манастир Глоговац
- Манастир Светог Ђорђа у Старом Нагоричану
- Манастир светог великомученика Георгија у Олофстрему
- Манастир Темска
- Манастир Ђурђеви ступови
- Манастир Кастаљан
- Манастир Соколица (Равна Романија)
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ О развоју легенде говори P.J. Hogarth, "St. George: the evolution of a saint and his dragon", History Today 30 (April (1980), стр. 17-22).
- ^ а б Ђорђе Рандељ: Светачник, Славе и верски обичаји код Срба
- ^ Николај Велимировић: Охридски пролог за 23. април (6. мај) Архивирано на сајту Wayback Machine (23. фебруар 2018), Приступљено 23. 2. 2018.
- ^ а б в г д Жељко и Тањица Перовић: „Славарица – Свети Георгије"
- ^ И Православна и Римокатоличка црква славе Светог Ђорђа 23. априла, али разлика у календарима које прате прави забуну у датумима: 23. април по јулијанском (старом) пада 6. маја по грегоријанском (новом).
- ^ Свети великомученик Георгије - Ђурђевдан, Фонд Архиепископије београдско-карловачке
Литература
[уреди | уреди извор]- Мирјана Кандић: Свети великомученик Георгије – Ђурђевдан и Ђурђиц
- Владика Николај Велимировић: Охридски пролог [1] Архивирано на сајту Wayback Machine (8. фебруар 2018)
- Епископ Николај и Протођакон Љубомир Ранковић: Српске славе и верски обичаји, Шабац 2000.
- Ђорђе Рандељ: Светачник, Славе и верски обичаји код Срба, Нови Сад 2006.
- Жељко и Тањица Перовић: Славарица – Свети Георгије, манастир Дивљане, Пирот
- Свети великомученик Георгије - Ђурђевдан, Издавачки фонд Архиепископије београдско-карловачке, Београд, 1999.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Свети Ђорђе, Католичка енциклопедија (језик: енглески)
- Events and ideas for all the family on St George’s Day across England
- St George and the Dragon Felt Board Story at Story Resources
- St. George and the Dragon, free illustrated book based on 'The Seven Champions' by Richard Johnson (1596)
- Bulgaria - St. George's Day
- (Emel Muslim magazine) A very modern patron: Muslims and St George
- Archnet
- Saint George and the Dragon links and pictures (more than 125), from Dragons in Art and on the Web
- Story of St. George from The Golden Legends
- Saint George and the Boy Scouts, including a woodcut of a Scout on horseback slaying a dragon
- The Elevation of St George
- A prayer for St George's Day
- St. George
- St. George and the Dragon: An Introduction
- Greatmartyr, Victory-bearer and Wonderworker George Orthodox icon and synaxarion for April 23
- Dedication of the Church of the Greatmartyr George in Lydia Icon and synaxarion for November 3
- Dedication of the Church of the Greatmartyr George at Kiev Icon and synaxarion for November 26
- Свети Ђорђе, витез Бога живога („Вечерње новости“, фељтон, 6-12. мај 2008) Архивирано на сајту Wayback Machine (30. септембар 2018)