Бедем
Бедеми су коришћени да би повезали куле и капије у затворену целину која је штитила зграде и људе у својој унутрашњости од спољашњих нападача.[1] Били су практично непробојни због чега су се нападачи најчешће окретали покушајима да освоје капије.[2]
Делови бедема
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/67/%C3%81vila_24-8-2002.jpg/250px-%C3%81vila_24-8-2002.jpg)
Бедеме су чинили зидови на чијим су се равним врховима налазили грудобрани окренути ка споља иза којих се налазила стаза за посаду.
Грудобран
[уреди | уреди извор]Грудобрани су пружали заштиту браниоцима од стрела и омогућавали су им лакши напад на противника.
- Грудобрани су били широки 45 cm, а чинили су их наизменично поређани нижи (дужине 45 cm, висине 55 cm) и виши (дужине 155 cm, висине 165cm) делови. Виши делови су често у себи имали мале прорезе (тзв. пушкарнице) које су служиле за извиђање и испаљивање разних пројектила (стрела, касније метака) на противнике.
- Стазе иза грудобрана биле су широке 150 cm, а често и шире. Ка унутрашњости обично није било никакве ограде, али није био редак ниски зид или чак дрвена ограда.
Зид
[уреди | уреди извор]- Зидови су били високи три и више спратова, док им је ширина била преко 2 m. Њихова висина зависила је од висине спрата у кулама које су повезивали и њихов врх се поклапао са подом четвртог спрата куле. Обично је висина спрата у кулама била 190 cm.
Освајање бедема
[уреди | уреди извор]Тунели
[уреди | уреди извор]Често су нападачи копали тунеле до темеља бедема да би их урушили и отворили пролаз у унутрашњост.
Бомбардовање
[уреди | уреди извор]Током опсада коришћене су разне справе (катапулти, требушети, касније топови) које су испаљивале пројектиле (камене блокове, касније ђулад) са циљем да поруше бедеме и тиме отворе пролаз.
Лестве
[уреди | уреди извор]Приликом јуриша на бедеме коришћене су и лестве које су прислањане уз њих да би се војска попела на бедеме и продрла у утврду.
Историја
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/72/Assyrian_Attack_on_a_Town.jpg/220px-Assyrian_Attack_on_a_Town.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/%E5%85%83_%E4%BD%9A%E5%90%8D_%E5%80%A3%E5%A4%8F%E6%B0%B8_%E5%91%82%E6%B4%9E%E8%B3%93%E9%81%8E%E5%B2%B3%E9%99%BD%E6%A8%93_%E5%86%8A%E9%A0%81-The_Immortal_L%C3%BC_Dongbin_Appearing_over_the_Yueyang_Pavilion_MET_DP153541.jpg/220px-%E5%85%83_%E4%BD%9A%E5%90%8D_%E5%80%A3%E5%A4%8F%E6%B0%B8_%E5%91%82%E6%B4%9E%E8%B3%93%E9%81%8E%E5%B2%B3%E9%99%BD%E6%A8%93_%E5%86%8A%E9%A0%81-The_Immortal_L%C3%BC_Dongbin_Appearing_over_the_Yueyang_Pavilion_MET_DP153541.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fb/Mury_obronne_Szprotawa.jpg/220px-Mury_obronne_Szprotawa.jpg)
Месопотамија
[уреди | уреди извор]Од веома ране историје до модерног доба, зидови су били скоро неопходна за сваки град. Урук у древном Сумеру (Месопотамија) је један од најстаријих познатих градова ограђених зидинама. Пре тога, протоград Јерихон на Западној обали имао је зид који га је окруживао још у 8. миленијуму пре нове ере. Најранији познати градски зид у Европи је Солницата, изграђен у 6. или 5. миленијуму пре нове ере.
Асирци су користили велику радну снагу да граде нове палате, храмове и одбрамбене зидове.[3]
Јужна Азија
[уреди | уреди извор]Нека насеља у цивилизацији долине Инда су такође била утврђена. Отприлике 3500. године пре нове ере стотине малих пољопривредних села било је прошарано поплавном равницом Инда. Многа од ових насеља имала су утврђења и планиране улице. Куће од камена и цигле од блата у Кот Диџи биле су груписане иза масивних камених насипа и одбрамбених зидова, јер су се суседне заједнице непрестано свађале око контроле врхунског пољопривредног земљишта.[4] Мундигак (око 2500. п. н. е.) у данашњем југоисточном Авганистану има одбрамбене зидове и четвртасте бастионе од опеке осушене на сунцу.[5]
Југоисточна Азија
[уреди | уреди извор]Концепт града потпуно ограђеног зидинама није у потпуности развијен у југоисточној Азији све до доласка Европљана. Међутим, Бурма је изузетак, јер су имали дужу традицију утврђених градова са зидинама; градови у Бурми су до 1566. године имали градске зидине. Осим тога, Рангун је 1755. године имао ограде направљене од тиковиних трупаца на приземном бедему. Град је био утврђен са шест градских капија од којих је свака била окружена масивним кулама од цигле.[6][7]
У другим областима југоисточне Азије, градске зидине су се шириле у 16. и 17. веку заједно са брзим растом градова у овом периоду као потреба за одбраном од европског поморског напада. Ајутаја је изградила своје зидове 1550. године, а Бантен, Џепара, Тубан и Сурабаја су имали своје до 1600. године; док је Макасар имао своје до 1634. Морски зид је био главна одбрана за Гелгел. За градове који нису имали градске зидине, најмање што би имао била је цитадела са насипом. У овом дрвеном ограђеном подручју налазила се краљевска цитадела или аристократски комплекси као што су Суракарта и Банда-Аћех.[7]
Кина
[уреди | уреди извор]Велики зидови од набијене земље грађени су у старој Кини још од династије Шанг (око 1600–1050. п. н. е.), пошто је престоница у древном Аоу имала огромне зидове изграђене на овај начин (погледајте опсаду за више информација). Иако су камени зидови грађени у Кини током периода зараћених држава (481–221. п. н. е.), масовни прелаз на камену архитектуру није постао озбиљан све до династије Танг (618–907). Делови Великог зида изграђени су пре династије Ћин (221–207. п. н. е.) и накнадно су повезани и утврђени током династије Ћин, иако је његов данашњи облик углавном био инжењерски подвиг и преуређење династије Минг (1368–1644). Велики зидови Пингјаа служе као један од примера. Исто тако, зидове Забрањеног града у Пекингу је почетком 15. века успоставио цар Јунгле. Према Тониу Андрадеу, огромна дебљина кинеских градских зидина спречила је развој већих топова, пошто је чак и артиљерија индустријског доба имала проблема да пробије кинеске зидове.[8][9]
Барутана ера
[уреди | уреди извор]Кинеске градске зидине
[уреди | уреди извор]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/Defensive_Wall_of_Prince_Qin_Mansion_03_2016-01.jpg/250px-Defensive_Wall_of_Prince_Qin_Mansion_03_2016-01.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c0/Nanjing_ShitouCheng.jpg/250px-Nanjing_ShitouCheng.jpg)
Док су барут и топови измишљени у Кини, Кина никада није развила артиљерију за разбијање зидова у истој мери као други делови света. Део разлога је вероватно зато што су кинески зидови већ били веома отпорни на артиљерију и обесхрабривали су повећање величине топова.[10] Средином двадесетог века европски стручњак за утврђења је коментарисао њихову неизмерност: „у Кини ... главни градови су до данашњих дана окружени зидовима који су толико чврсти, узвишени и страшни да су средњовековна утврђења Европе мала у поређењу са њима.”[10] Кинески зидови су били дебели. Источни зид древног Линција, постављен 859. п. н. е., имао је максималну дебљину од 43 метра и просечну дебљину од 20-30 метара.[11] Зидови престонице префектуре и провинције Минг били су дебели од 10—20 m (33—66 ft) у дну и 5—10 m (16—33 ft) на врху.
У Европи је врхунац прављења зидова била достигнут под Римским царством, чији су зидови често достизали 10 m (33 ft) у висину, исто као и многи кинески градски зидови, али су били дебели само 1,5 до 2,5 m (4,9 до 8,2 стопе). Римски Сервијски зидови достизали су 3,6 и 4 m (11,8 и 13 стопа) у дебљину и 6 до 10 m (20 до 33 стопа) у висину. Друга утврђења су достигла ове спецификације широм царства, али су сва она бледила у поређењу са тадашњим кинеским зидовима, који су у екстремним случајевима могли достићи дебљину од 20 m (66 ft) у подножју. Чак ни зидине Константинопоља које су описане као „најпознатији и најкомпликованији систем одбране у цивилизованом свету“,[12] нису могле да се упореде са великим кинеским градским зидом.[13] Да су спољашњи и унутрашњи зидови Константинопоља били комбиновани они би достигли само отприлике нешто више од трећине ширине главног зида у Кини.[13] Према Филону, ширина зида је морала да буде 4,5 m (15 ft) да би могао да издржи древне (небарутне) опсадне машине.[14] Европски зидови из 1200-их и 1300-их могли су достићи римске еквиваленте, али су их ретко превазилазили по дужини, ширини и висини, остајући дебели око 2 m (6 ft 7 in). Умесно је приметити да када се говори о веома дебелом зиду у средњовековној Европи, обично се мисли на зид од 2,5 m (8 ft 2 in) у ширину, који би се сматрао танким у кинеском контексту.[15] Постоје неки изузеци као што је утврда Оценхаузен, келтска утврда дебљине 40 m (130 ft) у неким деловима, али су келтске праксе изградње утврђења изумрле у раном средњем веку.[16] Андраде наставља напомињући да су зидови пијаце у Чангану били дебљи од зидова великих европских престоница.[15]
Познати бедеми
[уреди | уреди извор]- У средњем веку није постојао никакав грађевински стандард због чега је немогуће причати о стандардним димензијама, али су овде изнети неки најчешћи подаци. Никаква реткост нису димензије које скроз одударају од оних које су овде изнете.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Caves 2004, стр. 756
- ^ Šta znači Bedem
- ^ Banister Fletcher's A History of Architecture By Banister Fletcher, Sir, Dan Cruickshank. Published 1996 Architectural Press. Architecture. 1696 pages. ISBN 0-7506-2267-9. стр. 20.
- ^ The Encyclopedia of World History: ancient, medieval, and modern, chronologically arranged By Peter N. Stearns, William Leonard Langer. Compiled by William L Langer. Published 2001 Houghton Mifflin Books. History / General History. ISBN 0-395-65237-5. стр. 17.
- ^ Banister Fletcher's A History of Architecture By Banister Fletcher, Sir, Dan Cruickshank. Published 1996 Architectural Press. Architecture. 1696 pages. ISBN 0-7506-2267-9. стр. 100.
- ^ Hla, U Kan (1978). „Traditional Town Planning in Burma”. Journal of the Society of Architectural Historians. 37 (2): 92, 97—98. ISSN 0037-9808. JSTOR 989177. doi:10.2307/989177.
- ^ а б Reid, Anthony (1993). „Southeast Asia in the Age of Commerce, 1450–1680. Vol. 2: Expansion and Crisis”. The Journal of Economic History. Yale University Press. 54 (4): 78, 84, 86—88. S2CID 154715462. doi:10.1017/S0022050700015679.
- ^ Lorge 2008, стр. 43.
- ^ Andrade 2016, стр. 103.
- ^ а б Andrade 2016, стр. 96.
- ^ Chang, Kwang-Chih; Xu, Pingfang; Lu, Liancheng; Pingfang, Xu; Wangping, Shao; Zhongpei, Zhang; Renxiang, Wang (јануар 2005). The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective. ISBN 0300093829.
- ^ Andrade 2016, стр. 92.
- ^ а б Andrade 2016, стр. 97.
- ^ Purton 2009, стр. 363.
- ^ а б Andrade 2016, стр. 98.
- ^ Andrade 2016, стр. 339.
Литература
[уреди | уреди извор]- Andrade, Tonio (2016), The Gunpowder Age: China, Military Innovation, and the Rise of the West in World History, Princeton University Press, ISBN 978-0-691-13597-7.
- Arnold, Thomas (2001), History of Warfare: The Renaissance at War
- Cook, Haruko Taya (2000), Japan At War: An Oral History, Phoenix Press
- Monika Porsche: Stadtmauer und Stadtentstehung – Untersuchungen zur frühen Stadtbefestigung im mittelalterlichen Deutschen Reich. - Hertingen. 2000. ISBN 3-930327-07-4.
- Nolan, Cathal J. (2006), The Age of Wars of Religion, 1000–1650: an Encyclopedia of Global Warfare and Civilization, Vol 1, A-K, 1, Westport & London: Greenwood Press, ISBN 978-0-313-33733-8
- Purton, Peter (2010), A History of the Late Medieval Siege, 1200–1500, Boydell Press, ISBN 978-1-84383-449-6
- Chang, Sen-Dou (1970), Some Observations on the Morphology of Chinese Walled Cities
- Cook, Haruko Taya (2000), Japan At War: An Oral History, Phoenix Press
- Lorge, Peter A. (2008), The Asian Military Revolution: from Gunpowder to the Bomb, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-60954-8
- Needham, Joseph (1971), Science and Civilization in China, 4 - 3
- Needham, Joseph (1986), Science and Civilization in China, 5, Part 6, Taipei: Caves Books Ltd.
- Purton, Peter (2009), A History of the Early Medieval Siege c.450-1200, The Boydell Press
- Síren, Osvald (1924), The Walls and Gates of Peking
- Toy, Sidney (2006), History of Fortification from 3000 BC to AD 1700, Barnsley: Pen and Sword, ISBN 1844153584 (1st ed. 1955; 2nd ed. 1966)
- Turnbull, Stephen (2009), Chinese Walled Cities 221 BC-AD 1644, Osprey Publishing
- Wheatley, Paul, The Pivot of the Four Quarters (Edinburgh U. Press, 1971)
- Whitelaw, A., ур. (1846), The popular encyclopedia; or, 'Conversations Lexicon', I, Glasgow, Edinburgh, and London: Blackie & Son
- Hinds, James R.; Fitzgerald, Edmund (1981), Bulwark and Bastion: A Look at Musket Era Fortifications with a Glance at Period Siegecraft (PDF), Las Vegas, Nevada: Hinds, OCLC 894175094, Архивирано из оригинала (PDF) 24. 12. 2012. г.
- Hyde, John (2007), Elementary Principles of Fortification, Doncaster: D.P&G, стр. 50—54, ISBN 978-1906394073
- Nossov, Konstantin; Delf, Brian (illustrator) (2010), The Fortress of Rhodes 1309–1522, Osprey Publishing, стр. 26, ISBN 978-1846039300
- Patterson, B.H. (1985), A Military Heritage A history of Portsmouth and Portsea Town Fortifications, Fort Cumberland & Portsmouth Militaria Society, стр. 7—10
- „Bulwark and Bastion (sample)”, www.militaryarchitecture.com, Архивирано из оригинала 9. 6. 2017. г.
- Harris, John, Bastions (PDF), Fortress Study Group, Архивирано из оригинала (PDF) 14. 5. 2013. г., Приступљено 2. 3. 2012
- H. Keeley, Lawrence; Fontana, Marisa; Quick, Russell (март 2007), „Baffles and Bastions: The Universal Features of Fortifications”, Journal of Archaeological Research, 15 (1): 55—95, JSTOR 41053234, S2CID 144969545, doi:10.1007/s10814-006-9009-0, Приступљено 24. 8. 2022
- Chang, Kwang-Chih; Xu, Pingfang; Lu, Liancheng; Pingfang, Xu; Wangping, Shao; Zhongpei, Zhang; Renxiang, Wang (јануар 2005). The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective. ISBN 0300093829.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Comparative City History Research, Chinese Academy of Social Sciences and Osaka City University
- Nanjing Zhonghua (China) Gate