Kateholamini
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/01/Pyrocatechol.svg/80px-Pyrocatechol.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1b/Dopamin_-_Dopamine.svg/140px-Dopamin_-_Dopamine.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/Noradrenalin_-_Noradrenaline.svg/140px-Noradrenalin_-_Noradrenaline.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/36/Adrenalin_-_Adrenaline.svg/140px-Adrenalin_-_Adrenaline.svg.png)
Kateholamíni so organske spojine s simpatikomimetičnim delovanjem, sestavljene iz aromatskega katehola (benzen z dvema hidroksilnima skupinama) in alifatskega aminskega dela.[1][2] Mednje spadajo na primer adrenalin, noradrenalin in dopamin.[1] Številni psihostimulansi so analogi kateholaminov.
So derivati aminokisline tirozina.[3] Tirozin nastane s hidroksilacijo fenilalanina s pomočjo encima fenilalanin-hidroksilaze, prav tako pa ga telo pridobi iz beljakovin v prehrani. Celice, ki proizvajajo in izločajo kateholamine, uporabljajo različne reakcije pretvorbe tirozina preko L-dope do dopamina. Odvisno od celice se lahko dopamin nadalje pretvori do noradrenalina in naprej do adrenalina.[4]
Visoke ravni kateholaminov v krvi so povezane s stresom. Med tako imenovanim odzivom boja ali bega se namreč iz nadledvičnic sprostijo velike količine adrenalina in noradrenalina.[5] Nekateri značilni učinki so zvečana hitrost bitja srca in zvišana raven glukoze v krvi.
Zgradba
[uredi | uredi kodo]V kemijski zgradbi kateholaminov je prisoten benzenov obroč z dvema hidroksilnima skupinama, vmesno etilno verigo in končno aminsko skupino. Feniletanolamini, kot je na primer noradrenalin, imajo na etilni skupini še vezano hidroksilno skupino.
Proizvodnja in razgradnja
[uredi | uredi kodo]Mesto sinteze
[uredi | uredi kodo]Kateholamini nastajajo zlasti v kromafinih celicah sredice nadledvičnice in v postganglijskih vlaknih simpatičnega živčevja. Dopamin, ki deluje kot živčni prenašalec v osrednjem živčevju, se tvori v večjih količinah v telesih živčnih celic v dveh predelih možganskega debla, v črna substanca|črni substanci in ventralni tegmentalni arei. Podobna, z melaninom pigmentirana telesa živčnih celic v modrem jedru proizvajajo noradrenalin.
Sinteza
[uredi | uredi kodo]Prvi kateholamin, ki nastaja v seriji iz dope, je dopamin. Z nadaljnjo modifikacijo le-tega pa nastaneta noradrenalin in adrenalin. Encim dopamin-hidroksilaza potrebuje kot kofaktor baker, DOPA-dekarboksilaza pa piridoksal fosfat (kofaktorja nista prikazana na spodnji shemi). Hitrost omejujoča stopnja pri sintezi kateholaminov je hidroksilacija tirozina.
Razgradnja
[uredi | uredi kodo]Razpolovna doba kateholaminov v krvnem obtoku je nekaj minut. Razgradijo se bodisi z metilacijo z encimom katehol-O-metiltransferazo (COMT) bodisi z deaminacijo z monoaminskimi oksidazami (MAO). Zaviralci monoamin oksidaze se vežejo na monoamin oksidaze in tako zavirajo razgradnjo kateholaminov in nekaterih drugih monoaminov.
Glej tudi
[uredi | uredi kodo]Sklici
[uredi | uredi kodo]- ↑ 1,0 1,1 http://www.termania.net/slovarji/slovenski-medicinski-slovar/5522190/kateholamin?query=kateholamin&SearchIn=All, Slovenski medicinski e-slovar, vpogled: 12. 1. 2016.
- ↑ Fitzgerald, P. A. (2011). »Chapter 11. Adrenal Medulla and Paraganglia«. V Gardner, D. G.; Shoback, D. (ur.). Greenspan’s Basic & Clinical Endocrinology (9. izd.). New York: McGraw-Hill. Pridobljeno 26. oktobra 2011.
- ↑ Purves, D.; Augustine, G.J.; Fitzpatrick, D.; Hall, W.C.; LaMantia, A.S.; McNamara, J.O.; White, L.E., ur. (2008). Neuroscience (4. izd.). Sinauer Associates. str. 137–8. ISBN 978-0-87893-697-7.
- ↑ Joh, T. H.; Hwang, O. (1987). »Dopamine Beta-Hydroxylase: Biochemistry and Molecular Biology«. Annals of the New York Academy of Sciences. 493: 342–350. doi:10.1111/j.1749-6632.1987.tb27217.x. PMID 3473965.
- ↑ »Catecholamines«. Health Library. San Diego: University of California. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 16. julija 2011. Pridobljeno 12. januarja 2016.
- ↑ Broadley KJ (2010). »The vascular effects of trace amines and amphetamines«. Pharmacol. Ther. 125 (3): 363–375. doi:10.1016/j.pharmthera.2009.11.005. PMID 19948186.
- ↑ Lindemann L, Hoener MC (2005). »A renaissance in trace amines inspired by a novel GPCR family«. Trends Pharmacol. Sci. 26 (5): 274–281. doi:10.1016/j.tips.2005.03.007. PMID 15860375.
- ↑ Wang X, Li J, Dong G, Yue J (Februar 2014). »The endogenous substrates of brain CYP2D«. Eur. J. Pharmacol. 724: 211–218. doi:10.1016/j.ejphar.2013.12.025. PMID 24374199.