Teozófia
A teozófia misztikus vallásfilozófiai rendszer; a szó tág értelmében Isten misztikus ismerete. Szigorúan véve nem doktrína, hanem filozófiai és vallási attitűd, és a spirituális kutatás sajátos formája, ami etimológiailag „Isten bölcsességét” jelenti. A kifejezésnek két különböző jelentése van. Az első olyan ezoterikus tanok halmazára vonatkozik, amelyek túllépték az ókort és Nyugaton folytatódtak, nevezetesen a Jakob Böhme által képviselt német keresztény teozófián keresztül. A második a „modern teozófiát” jelöli; a Teozófiai Társulat tanítására utal.
Mint modern tanítás Helena Blavatsky (Petrovna Blavatszkaja) műveiben körvonalazódott. Alapelveit tekintve ez okkult irányzat, amely a „titkos tudás” létét feltételezi. A teozófia úgy tartja, hogy ez a bölcsesség végtelen, ezért kimeríthetetlen, így az ember számára közvetlenül nem hozzáférhető, de az eksztázis állapotában a spirituális tudat képes felfogni.[1] A Teozófiai Társulat által hirdetett teozófia annyiban különbözik a korábbiaktól, hogy ebben a buddhizmussal kevert hinduizmus a domináns. Bár a Teozófiai Társulat mint civilszervezet működik, amelynek funkciója, hogy kutatások révén közelítsen a „titkos tudás” megismeréséhez, számos tekintetben vallásos rítusokat hordoz, és általában okkult filozófiaként, több okkult irányzat keverékeként határozzák meg.[2]
A szó eredete és korábbi értelmezései
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/35/Fotothek_df_tg_0007146_Theosophie_%5E_Alchemie.jpg/265px-Fotothek_df_tg_0007146_Theosophie_%5E_Alchemie.jpg)
A teozófia a filozófia és az összehasonlító vallástudomány körébe tartozó kifejezés, két görög szó összetételéből áll: theos=isten, sophia=bölcsesség. Szó szerinti fordításban isteni bölcsesség. A Teozófiai Társulat álláspontja szerint ugyanazt a jelentést takarja, mint Nyugaton a philosophia perennis (latin – örök filozófia), vagy Keleten a Brahma Vidya (szanszkrit – isteni bölcsesség).
A modern teozófusok nagy jelentőséget tulajdonítanak annak, hogy a szó történelmileg hosszú ideje használatban van (a szó először valószínűleg a neoplatonizmusban jelenik meg), de azt ritkán említik, hogy a szó jelentése meglehetősen változékony volt már abban az időben is, és a későbbi szerzők is különböző módon értelmezték.
Porphüriosznál a teozófus olyan személy, akiben a filozófus, a művész és a pap mint idea egyesül; Iamblikhosznál mint isteni múzsa; Proklosznál mint tanítás; Alexandriai Szent Kelemennél olyan valami, amelyet isteni erő mozgat. A középkor végére a teozófia egyszerűen csak teológiát jelentett, egy másik név volt a szent iratok szerzőire.[3]
A 16.-19. század Németországában a teozófia népszerű volt különösen Jakob Böhme és Paracelsus hatására. Bár ez az irányzat megegyezett a modern teozófiával a gnózis (mint az átalakulás és a megigazulás útja) elismerésével, de szemben annak hindu és buddhista elemeivel, a német változatban a zsidó-keresztény hatás érvényesült. Mindamellett, a kettő közötti hasonlatosságok elegendőek voltak ahhoz, hogy Blavatsky számos alkalommal hivatkozzon Böhmére.
A mai értelemben teozófia az az okkultista irányzat, amelyet Blavatsky és követői alapoztak meg, és amelyet a Teozófiai Társulat magáénak vall.
Történet
[szerkesztés]A „teozófia” kifejezés kb. a 2. század óta ismert, amikor a újplatonisták elkezdték használni; Ammóniosz Szakkasz és tanítványai, akik olyan filozófiai rendszert hoztak létre, amelynek fő célja az összes vallás összeegyeztetése volt, jóváhagyva egyetlen egyetemes elvet és az örök igazságokon alapuló közös etikai rendszert.[4]
Teozófiai vonások felfedezhetők Eckhart mester, Paracelsus, Jakob Böhme, Emanuel Swedenborg, Saint-Germain tanításaiban, továbbá a zsidó kabbalában és az orosz vallásfilozófiában is.
Modern kor
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Theosophicalsealfrench.svg/280px-Theosophicalsealfrench.svg.png)
A 20 éves Helena Blavatsky éppen az 1851-es nagy londoni világkiállításon tartózkodott, amikor olyasvalakivel találkozott, akivel korábban csak gyermekkori látomásaiban: Mahatma Morjával, aki egy rádzsput spirituális beavatott volt. Ő felvázolta Blavatskynak, hogy milyen munkát kell végeznie a spirituális erők nevében. A következő 22 évben Blavatsky bejárta a világot tanítójával, és különböző tanításokban részesült. 1868-ban találkozott Kuthumi tibeti tanítóval a Himalájában, aki Morja mellett a másik fő tanítója lett. [5]
1871-ben a tanítók úgy gondolták, Blavatsky készen áll arra, hogy átadja a keleti tanításokat, avagy a teozófiát a Nyugatnak. 1875-ben hivatalosan is megalakult Amerikában a Teozófiai Társulat amelyet Henry Steel Olcott ezredes indított nyilvánosan útjára köszöntő beszédében. [6]
1877-ben New Yorkban megjelent Blavatsky első fő műve, a Leleplezett Ízisz; először ezer példányt nyomtak belőle, ami 10 nap alatt elfogyott. Az okkult körökben óriási hatása volt és sok új hívet szerzett a teozófia számára. [7]
A következő évben Blavatsky megkapta az amerikai állampolgárságot és Olcott ezredessel az indiai Bombaybe utazott, hogy ott új teozófiai központot alapítson. 1880-ban mind Blavatsky, mind Olcott elfogadták a pancsa sílát, az öt erkölcsi szabályt, és buddhisták lettek. Ezt sokan a nyugati spirituális hagyomány elutasításának tekintették. [8]
Blavatsky 1891-ben bekövetkezett halála után a Teozófiai Társulat irányítását az okkultisták újabb nemzedéke vette át, az élükön Annie Besanttal és Charles W. Leadbeaterrel, akik ugyancsak járatosak voltak a keleti tanokban és szembementek a kereszténységgel.
Amikor Blavatsky-t 1891-ben örök nyugalomra helyezték, egy Rudolf Steiner nevű osztrák fiatalember éppen megkapta a doktori fokozatát. Később Steiner kapcsolatba került a teozófiával és Annie Besant kinevezte a Német Teozófiai Társulat főtitkárává.
Annie Besant vezetése alatt a teozófia határozottan a vallás felé fordult. Egy indiai fiatalban, Krisnamúrtiban találta meg az új Messiást (vagy Mestert) és létrehozták a Csillag Rendjét, hogy ne csak a Társulat tagjai, hanem bárki csatlakozhasson a fiatal mester követőihez. Besant Krisnamúrtit Isten megtestesülésének tekintette.[9] Krishnamurtit keleten mint Buddha megtestesülését, Európában pedig mint Jézus második eljövetelét tisztelték, ami szakadáshoz vezetett a Társulatban.[10]
Steiner nem tudta elfogadni Krisnamúrti istenségének elképzelését, és amikor visszautasította Keresztelő János reinkarnációjának szerepét is (hogy ő maga legyen az), Besant kizárta őt és a egész német ágat a Teozófiai Társulatból. [11] Steiner ezután megvetette az antropozófiai mozgalom alapjait.
1929-ben egy sor spirituális élmény hatására Krisnamúrti visszadobta a krisztusi istenség szerepét, és úgy határozott, hogy pártatlan utat fog követni. [12] Feloszlatta a Csillag Rendet is, bár nyíltan soha nem mondta ki, hogy nem ő a Mester. A lépésre válaszul a Teozófiai Társulat megszakított vele minden kapcsolatot (ám eközben tagjai egy részét is elvesztette, mert azok szimpatizáltak a Krisnamurtival).[13] A Teozófiai Társulatban zűrzavar tört ki, amin később sem tudtak teljesen úrrá lenni.
Viszonylag csekély taglétszáma ellenére a Teozófiai Társulat nagyon befolyásos volt.[14] Úttörő szerepet játszott a keleti gondolkodás nyugati népszerűsítésében, és több mint száz ezoterikus vallási mozgalom létrehozását is inspirálta,[14] köztük az Alice Bailey-mozgalmat (Arcane School), az Én Vagyok-mozgalmat (I Am movement vagy "I AM" Activity), az Egyetemes és Diadalmas Egyház (Church Universal and Triumphant) és a Liberális Katolikus Egyházat (Liberal Catholic Church).[14]
A modern teozófiai mozgalom alapelvei
[szerkesztés]A Teozófiai Társulatot 1875-ben hozták létre New Yorkban, azonban elvei jelentős változáson mentek keresztül a Társulat Indiába költözésével. Alapítója H. P. Blavatsky, első elnöke pedig Henry Steel Olcott volt.
A Teozófiai Társulat működésének célját jelenleg három alapelvben jelöli meg (az indiai működés kezdetéig a Társulat csak az itt harmadikként jelölt célt nevezte meg):
- az emberiség egyetemes testvérisége magjának létrehozása;
- az összehasonlító vallástan, a filozófia és a tudomány ösztönzése;
- a természet megmagyarázatlan törvényeinek és az ember pszichikus képességeinek vizsgálata.
E célokat a teozófikus irányzat nem a szavak szokásosan használt értelmében, hanem sajátosan értelmezi:
- Az első alapelv célja már Blavatskynál és még határozottabban Annie Besantnál az, hogy az emberiség felkészülve várja a megváltó vagy mester megérkezését.[15]
- A második alapelv azt jelenti, hogy a vallások és a vallási filozófiák összehasonlítása alapján a teozófusok közel kerüljenek a dolgok mögött meghúzódó Igazsághoz, valamint a belső elmélyedés révén ezt az igazságot átéljék. A tudományokat a teozófusok mint spirituális tudományt értelmezik.
- A harmadik alapelv a spiritualizmus jelenségeinek vizsgálata.[16]
Bár a teozófia nem tekinti magát vallásnak, mert nincsen semmilyen hitvallása, papsága, előírt szertartásai, szent könyvei, szent helyei, minden egyéb tekintetben kimeríti a vallás ismérveit. A teozófia szerint a vallásokban a közös igazság sugárzik át, és ez az igazság isteni. A hangsúlyt a spirituális átélésre helyezi a tudatosság helyett és a testtől elválasztott lélek halhatatlanságát hirdeti (reinkarnáció). Emellett Blavatsky idejében a Mahatmák képeit tisztelték.
A teozófiának ma is vannak olyan alapvetései, amelyeket a Társulat vitathatatlannak tekint:
- A világ történései egy transzcendens erő, törvény, szellem vagy lény tevékenységének eredményei. Ezt a Logosz elnevezéssel foglalják össze, ami megfelel János evangéliumának kezdetével: "Kezdetben vala a Logosz (ige)".
- Az emberek részesednek ebből a szellemből és ez folyamatosan tökélesedik, azaz miközben az ember teste meghal, lelke örök életű.
- E tökélesedés folyamata a reinkarnáció, amelyben a szellem keresztülviszi akaratát.
- Az emberek cselekedeteinek eredménye hol egybeesik, hol különbözik a szellem akaratától, amelyért jutalom vagy büntetés jár. Ez a karma.[17]
Bár elvileg a Teozófiai Társulatnak nincsenek dogmái, Blavatsky kísérletet tett arra, hogy egy kétszintű szervezetet hozzon létre, amelyben a magasabb szint, "ezoterikus szekció" tagjainak nyilatkozatot kellett aláírniuk, hogy elismerik a Tanítás igazságát, a Mahatmák létezését és kijelentésük helyességét, valamint azt, hogy Blavatsky a Titkos Tan birtokában volt és hogy a Teozófiai Társulat a Nagy Testvériség védelme alatt áll.[18] Emellett a teozófusok Blavatsky munkáit és azok tartalmát olyan igazságoknak tekintik, amelyek először ismertették meg az emberiséggel a Titkot.
A modern teozófia fő tanításai
[szerkesztés]A Teozófiai Társulat korai időszakában, amelyet Blavatsky a Leleplezett Ízisz című könyve foglalt össze, az európai felvilágosodást támadta[19] és alapvetően a középkori és romantikus gnosztikusokra támaszkodott. William Emmette Coleman 1895-ben kiadott művében bizonyította, hogy a könyv alapvetően 100 könyv plagizálásából keletkezett.[20] A teozófusok ezt vitatják, ám Bruce F. Campbell 1980-ban megerősítette a plágium létét.[21]
A Társulat Indiába költözésével a teozófia kifejezésmódja egyre inkább a keleti terminológiák felé fordult. A fordulatra a lehetőséget az adta meg, hogy a XVIII. század végétől kezdve egyre több indiai szöveget fordítottak le európai nyelvekre[22] (Charles Wilkins, Max Müller, Rommohun Roy, Kőrösi Csoma Sándor), valamint megjelent Henry Alabaster könyve, amely az európaiak számára könnyen érhető terminológiával írta le a buddhizmus alapelveit.[23]
Ennek ellenére a kelet felé fordulás csak részleges volt. Bár Blavatsky azt állította, hogy A titkos tanítást a világ legrégibb könyve - Dzyan könyve - alapján írta, amelyet egy tibeti kolostorban őriztek, az európaiak ezért nem ismerték és csak neki mutatták meg, mai ismereteink szerint Blavatsky könyve nagy képzelőtehetséggel megírt anyag, amely a különféle okkult források plágiumából keletkezett.[24] Akárcsak a Leleplezett Ízisz, A titkos tanítás lényegében az európai teozófia okkult koncepcióját írta át keleti terminológiával, néha figyelmen kívül hagyva a hinduizmus és buddhizmus (melyekre alapozta az átírást) jelentős elemeit. Denis Saurat szerint semmi új nincs benne, de a meglévő anyagokat művészi erővel írta át.[25]
A titkos tanítás úgy tekinthető, mint a modern teozófia tanításainak összefoglalása. Ennek alcíme, A tudomány, a vallás és a filozófia szintézise pontosan kifejezi a teozófia egyik fő törekvését: a tudás e három területe ezoterikus szintézisének létrehozását. Blavatsky azt állította, hogy mindhárom területnek van egy látható és egy láthatatlan tudás-tartalma és a teozófia célja pedig az, hogy feltárja ezt a láthatatlan, ezoterikus (okkult és misztikus) tudást, mert enélkül tudásunk tökéletlen.[26] Blavatsky így a tudomány, a vallás és a filozófia átértelmezését kívánta elérni, ilyen módon a teozófia világnézetét létrehozni és ezzel a teozófia legitimációját megteremteni.
A vallás átértékelésére a teozófia azért vállalkozott, mert úgy vélte, hogy a dogmák elfordítják az embereket a vallástól és így a materializmust segítik. Blavatsky később a teozófiát mint "tudás-vallást" határozta meg és ezt a tudást az egyén önmagában találhatja meg, ha ezt az életmódot követi és sikerül kapcsolatba lépnie a teljesebb spirituális lényekkel.[27] Innen ered a "Mesterek" (Mahatmák) nagy jelentősége a teozófiában és ez magyarázza, hogy Blavatszkij miért talált ki (szándékosan vagy szándéktalanul) Mahatmákat, amelyek az ő tanításait, a Társulat működését és vezetőinek kiválasztását voltak hivatva legitimmé tenni. A vallások teozófikus szintézise, véli a teozófia, lehetővé teszi, hogy a különböző vallások által részlegesen feltárt titkot teljessé tegye.[28]
A filozófiák közül a teozófia kizárólag azokat tekinti hasznosnak, amelyek tartalmazzák az okkultot, különösen a reinkarnációt és a karmát és ezeket is csak akkor, ha keresztülmentek a teozófia szűrőjén.[29] Emellett Blavatsky kísérletet tett arra, hogy egyéb filozófiákat is átértelmezzen és kiszedjen belőlük olyan részeket, amelyeket a teozófia használni tudott, beleértve Spinozát, Kantot és Hegel objektív idealizmusát. Ez részben arra szolgált, hogy ilyen módon emelje a teozófia státusát.[30]
A tudományt a teozófia mint ezoterikus tudományt értelmezi és elveti a modern tudományokat és a tudományos módszert, mint az ősi tudás elkorcsosulását.[31] Ezekkel szemben a spekulatív gondolkodást, az okkult, érzékelésen túli tapasztalatokat és a hallucinációkat (például kábítószer hatása alatt) tekinti a tudományos tudás forrásának. Blavatsky ezen kívül megemlítette a Védákat, amelyek helyes értelmezés alapján, szintén feltárják a "titkot". Ilyen módon az "igazság" a teozófia szerint túl van az érzékelésen és az értelmen.
A teozófia hatása
[szerkesztés]A XX. század első évtizedekben a teozófia jelentős hatást gyakorolt azokra az elsősorban felső osztályi rétegekre, akik számára a kereszténység hagyományos formái túlságosan korlátozottak voltak, ám ugyanakkor nemtetszéssel fogadták a kor materialista világnézetét.[32]
Olyan ismert emberek kapcsolódtak hosszabb-rövidebb ideig a teozófiai mozgalomhoz, mint :[33]
- Mahátma Gandhi;
- Albert Einstein;
- Thomas Alva Edison;
- Dzsiddu Krisnamúrti;
- William Butler Yeats;
- Vaszilij Kandinszkij;
- Alekszandr Szkrjabin;
- James Joyce;
- T. S. Eliot;
- Henry Miller,
- Sir Arthur Conan Doyle;
- Camille Flammarion;
- Rudolf Steiner;
- Zipernowsky Károly.
Emellett a teozófiai elvek egy részét a későbbi New Age mozgalom ideológiája is átvette.
Mai magyar teozófiai szervezetek
[szerkesztés]Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Blavatsky: The key to Theosophy. Első szakasz.
- ↑ Johnson, P. (1994): The Masters revealed, Albany, New York: State University of New York Press
- ↑ Faivre, A. és Rhone, C. (Theosophy, Imagination, Tradition: Studies in Western Esotericism, State University of New York Press, ISBN 978-0-7914-4435-1
- ↑ Теософия. Блаватская Елена Петровна. www.yro.narod.ru. (Hozzáférés: 2022. június 23.)
- ↑ David Douglas Eltűnt kultuszok atlasza 142. o.
- ↑ David Douglas Eltűnt kultuszok atlasza
- ↑ David Douglas Eltűnt kultuszok atlasza
- ↑ David Douglas Eltűnt kultuszok atlasza
- ↑ Annie Besant megjegyzése Krishnamurti, J. (1927): The kingdom of happines. Star Publishing, 8. o. hozzáférhető: http://www.scribd.com/doc/15726335/Krishnamurti-The-Kingdom-of-Happiness-early-writings Archiválva 2009. szeptember 25-i dátummal a Wayback Machine-ben
- ↑ Archivált másolat. [2007. szeptember 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. szeptember 13.)
- ↑ David Douglas Eltűnt kultuszok atlasza
- ↑ David Douglas Eltűnt kultuszok atlasza
- ↑ Lutyens, M. (1975): Krishnamurti: The Years of Awakening, London: John Murray, Discus reprint 1983: ISBN 0-380-00734-7
- ↑ a b c Theosophy | Definition, Beliefs, History, & Facts | Britannica (angol nyelven). www.britannica.com, 2023. június 16. (Hozzáférés: 2023. augusztus 10.)
- ↑ Mary Lutyens (1975): Krishnamurti: The Years of Awakening, London: John Murray. Discus reprint 1983: ISBN 0-380-00734-7
- ↑ http://www.theosophical-society.org.uk/html/download/Theosophical_Society.pdf
- ↑ http://www.theosophical-society.org.uk/html/objectives_fundamentals.htm#theosophy
- ↑ Guenon, R. (2003): Theosophy: History of a pseudo-religion. Sophia Perennis/TRSP Publications, ISBN 978-0-900588-79-2, 91. o.
- ↑ Goodrick-Clark (1994): The Occult Roots of Nazism: Secret Aryan Cults and Their Influences on Nazi Ideology, New York University Press, 18. o.
- ↑ http://www.blavatskyarchives.com/colemansources1895.htm
- ↑ A könyv első fejezete itt hozzáférhető: Campbell, Bruce F. (1980): Ancient Wisdom Revived: A History of the Theosophical Movement University of California Press PDF
- ↑ Archivált másolat. [2005. április 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. szeptember 21.)
- ↑ Alabaster, H. (1998): Wheel of the Law, Kessinger Publishing, ISBN 978-0-7661-0426-6
- ↑ Goodrick-Clark (1994): The Occult Roots of Nazism: Secret Aryan Cults and Their Influences on Nazi Ideology, New York University Press
- ↑ Saurat, D. (1930): Literature and Occult Tradition, Kessinger Publishing Co, ISBN 978-0-7661-5794-1, 67. o.
- ↑ de Purucker, G. (1979): Fundamentals of the esoteric philosophy, Theosophical University Press, 474. o. elektronikus változat hozzáférhető: http://www.theosociety.org/pasadena/fund/fund-1.htm, ISBN 1-55700-048-4
- ↑ Archivált másolat. [2009. szeptember 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. szeptember 21.)
- ↑ Archivált másolat. [2005. április 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. szeptember 21.)
- ↑ http://theosophy.org/Blavatsky/Articles/PhilosophersAndPhilosophicules.htm
- ↑ http://etd.unisa.ac.za/ETD-db/theses/available/etd-08242004-151122/unrestricted/06chapter4.pdf Archiválva 2005. április 28-i dátummal a Wayback Machine-ben 153. o.
- ↑ Archivált másolat. [2009. június 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. szeptember 21.)
- ↑ Goodrick-Clark (1994): The Occult Roots of Nazism: Secret Aryan Cults and Their Influences on Nazi Ideology, New York University Press, 22.o
- ↑ Nagy elmék, akikre hatott a teozófia
Források
[szerkesztés]- Johnson, P.. The Masters revealed. New York: State University of New York Press (1994)
- Faivre, A. és Rhone, C.. Theosophy, Imagination, Tradition: Studies in Western Esotericism. New York: State University of New York Press
- Lutyens, M.. Krishnamurti: The Years of Awakening. London: Discus reprint (1983)
- Guenon, R.. Theosophy: History of a pseudo-religion. Sophia Perennis/TRSP Publications (2003)
- Goodrick-Clark. The Occult Roots of Nazism: Secret Aryan Cults and Their Influences on Nazi Ideology. New York: New York University Press (1994)
- Saurat, D.. Literature and Occult Tradition. Kessinger Publishing Co (1930)
- Washington, P.. Madame Blavatsky's Baboon: A History of the Mystics, Mediums, and Misfits Who Brought Spiritualism to America. Schocken Publishing House (1995)
További információk
[szerkesztés]- The Theosophical Society - International Headquarters (angolul)
- Theospohical Society in England (angolul)
- H. P. Blavatsky írásai (angolul)