Gennagyij Nyikolajevics Rozsgyesztvenszkij
Gennagyij Nyikolajevics Rozsgyesztvenszkij | |
![]() | |
Született | 1931. május 4.[1][2][3][4][5] Moszkva[6][7] |
Elhunyt | 2018. június 16. (87 évesen)[3][4][5][8] Moszkva |
Állampolgársága | |
Házastársa | Viktoria Postnikova |
Gyermekei | Sacha Rojdestvenski |
Szülei | Natalya Rozhdestvenskaya Nikolai Anosov |
Foglalkozása |
|
Tisztsége |
|
Iskolái |
|
Kitüntetései |
|
Sírhelye | VVegyenszkoje temető |
Zenei pályafutása | |
Műfajok | komolyzene |
Hangszer | zongora |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Gennagyij Nyikolajevics Rozsgyesztvenszkij témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Gennagyij Nyikolajevics Rozsgyesztvenszkij, (oroszul Геннадий Николаевич Рождественский, Moszkva, 1931. május 4. – Moszkva, 2018. június 16.) szovjet-orosz karmester, zenepedagógus.
Élete, munkássága
[szerkesztés]Rozsgyesztvenszkij Moszkvában született, zenész családba. Apja Nyikolaj Pavlovics Anoszov karmester, anyja Natalja Petrovna Rozsgyesztvenszkaja szoprán énekes volt. Zenei tanulmányait a Gnyeszin Zeneiskola és a Moszkvai Konzervatórium gyermekiskolában kezdte. 1941-ben a Konzervatóriumban folytatta, apjánál vezénylést, Lev Nyikolajevics Oborinnál zongorát tanult.[9] Közben díjat nyert a bukaresti és berlini nemzetközi zenei versenyen.[10] Karmesterként még tanulmányai alatt mutatkozott be a nyilvánosságnak a Moszkvai Nagyszínházban, ahol Csajkovszkij Diótörőjét vezényelte. 1954-ben szerezte meg diplomáját (majd 1957-ben fejezte be posztgraduális tanulmányait ugyanott[11]), és a Bolsojban karmester-asszisztens lett. Ekkor már megváltoztatta a nevét, anyja családnevét vette fel, hogy elkerülje az összetéveszthetőséget és a nepotizmus gyanúját. 1961-től 1974-ig a Szovjet Rádió Szimfonikus Zenekarának művészeti vezetője volt, 1965-ben pedig a Nagyszínház legfiatalabb karmestere lett. A színházban a tevékenysége főleg a balettekhez kapcsolódott, amit nem szeretett. „Valódi kínzás volt ezeket a balett-előadásokat levezetni, mert nem volt kapcsolat a színpaddal, … a koreográfus nem tanult zenét, nem tudta olvasni a partitúrát” – nyilatkozta később. A nagy orosz balettek ennek ellenére egész életében végigkísérték.[12] A Bolsojnál több mint harminc operát és balettet vezényelt, világpremierjét dirigálta Aram Hacsaturján Spartacus című balettjének és oroszországi bemutatóját Benjamin Britten Szentivánéji álom című darabjának.[13] Emellett zenekari műveket is vezényelt, a nevéhez fűződik például Sosztakovics 10. szimfóniájának előadása.[10]
1972-ben részt vett a Moszkvai Kamaraopera létrehozásában, amelynek az első zeneigazgatója is lett.[10] Itt keltette életre Sosztakovics 1928-as, elfelejtett operáját, Az orrt, valamint bemutatta Igor Stravinsky A léhaság útja (The Rake’s Progress) című operáját.[13] Ezután sokat szerepelt külföldön: ő volt az első szovjet karmester, aki több külföldi zenekarnak is vezető karmestere lehetett.[13] Doráti Antal után a Stockholmi Filharmónia Zenekarának vezető karmestere volt 1974 és 1977 között, majd 1978-tól 1981-ig a BBC Szimfonikus Zenekarának vezető karmestere lett. Ezután 1981 és 1983 között a Bécsi Szimfonikus Zenekar vezető karmestere volt.[12] További zenekarok, akikkel együtt dolgozott: a Jomiuri Nippon Zenekar, a berlini Konzerthausorchester, az Orchester de Paris és az Orchestra del Teatro dell’Opera di Roma.[13] Eközben már a moszkvai konzervatórium karmesterprofesszora is volt, és 1987-től a sienai Accademia Chigianában is tanított. Rendszeresen vezetett mesterkurzusokat különböző országokban. 1982-ben az Orosz Kulturális Minisztérium Szimfonikus Zenekarának vezetője lett, és a zenekarral sok lemezfelvételt készített, például Sosztakovics, Glazunov, Bruckner, Schnittke és Honegger teljes szimfóniáit.[10][13]
Számos operát mutatott be a legrangosabb európai operaházakban, többek között a Covent Gardenben a Borisz Godunov, Az aranykakas és A diótörő új produkcióit, a párizsi Operában A pikk dámát, a Milánói Scalában a Mese Szaltán cárrólt és A bolygó hollandit. 2001-ben Prokofjev A szerencsejátékos című operájának eredeti változatának ősbemutatóját dirigálta a Bolsoj Színházban.[13]
Rozsgyesztvenszkij előadóművészként a spontaneitás magas fokát ötvözte a nagyszerű gesztusérzéssel és a csúcspontok tévedhetetlen elhelyezésével, ami rendkívüli előadásokat eredményezett.[10] Rengeteg, szám szerint 786 művet rögzített több mint 400 hanglemezre (volt, hogy évente több mint húsz lemezt adott ki); rendkívül széles repertoárja a népszerű daraboktól a ritkán játszott, „elfeledett” zenékig terjedt.[14][13] Elkötelezetten foglalkozott a huszadik századi orosz zeneszerzők műveivel, ami diszkográfiájában is nyomon követhető. A lemezeit eleinte főleg a Melogyija vette fel, majd a szovjet időszakot követően több külföldi hanglemezcég is bekapcsolódott a kiadásba.[10] Sok zeneszerzőt inspirált, köztük például Szofija Gubajdulinát és Alfred Schnittkét, akik több zeneművet is dedikáltak neki. Összesen mintegy negyven kompozíció íródott Rozsgyesztvenszkij számára.[14]
A szovjet rendszerben – több más orosz zenésszel ellentétben – viszonylagos szabadságban dolgozhatott, tulajdonképpen mindig azt csinált, amit akart. „Több mint ötven évig éltem a kommunizmusban, és szörnyű dolgokat láttam magam körül” – nyilatkozta később. – „Nem voltam elnyomva, és nem voltam háborúban. Nagyon szerencsés vagyok, hogy nem öltek meg.”[12] Még a hidegháború nehéz éveiben is turnézhatott külföldön, ám a szovjet rendszer keretein belül mégis meg kellett küzdenie bizonyos nehézségekkel, mondván: „Túl nehéz volt számomra egy ilyen bürokratikus gépezettel dolgozni. Ez zavarta a kreativitásomat és a művészetemet.”[14]
Kétszer nősült. Első felesége Nyina Vlagyimirovna Tyimofejeva, a Bolsoj prímabalerinája volt, második felesége Viktorija Valentyinovna Posztnyikova zongoraművész lett 1969-ben. Több közös lemezt is felvettek, például Csajkovszkij kétzongorás népdalfeldolgozásait.[12] Fiuk, Szasa (Alekszandr) Rozsgyesztvenszkij, nemzetközileg elismert hegedűművész.[14]
Bruno Monsaingeon francia filmrendező – aki számos portréfilmet készített ismert zenészekről – két filmet is forgatott róla.[13]
Díjai, elismerései
[szerkesztés]Rozsgyesztvenszkij munkásságát rendkívül korán, már két évvel a Moszkvai Nagyszínházban történő működése után elismerték. Az életútját ezt követően számos hazai és külföldi díj és kitüntetés kísérte.[11][12][13][15][16][17][18][19][20][21]
- 1956 – Az Orosz Szovjet Szövetségi Szocialista Köztársaság kitüntetett művésze
- 1966 – Az Orosz Szovjet Szövetségi Szocialista Köztársaság népművésze
- 1967 – A Munka Vörös Zászló érdemrendje
- 1969 – A Charles Cros Akadémia oklevele
- 1970 – Lenin-díj
- 1972 – Szent Ciril és Metód rend (Bulgária)
- 1975 – A Svéd Királyi Akadémia tiszteletbeli tagja
- 1976 – A Szovjetunió népművésze
- 1981 – A Munka Vörös Zászló érdemrendje
- 1984 – A Brit Királyi Zeneakadémia tiszteletbeli tagja
- 1990 – A szocialista munka hőse
- 1990 – Lenin-rend
- 1996 – Az Orosz Föderáció irodalmi és művészeti díja, 1995
- 2001 – A hazáért érdemrend (4. fokozat)
- 2002 – Felkelő Nap érdemrend (Japán)
- 2003 – A francia Becsületrend (Franciaország)
- 2007 – A hazáért érdemrend (3. fokozat)
- 2011 – A hazáért érdemrend (2. fokozat)
- 2011 - A Jaroszlavi Szimfonikus Zenekar aranyérme
- 2014 – A Brit Birodalom Rendjének tiszteletbeli parancsnoka
- 2017 – A hazáért érdemrend (1. fokozat)
- A Chant du Mond nagydíja
- A Melogyija Золотой диск (Aranylemez) díja
Felvételei
[szerkesztés]Válogatás az AllMusic[9] és a Discogs[22] listája alapján.
Megjelenés | Művek | Közreműködők | Kiadó |
---|---|---|---|
1956 | Prokofjev: Romeo and Juliet (balett) | Bolshoi Theatre Orchestra | Westminster |
1956 | Prokofjev: Петя и Волк (Péter és a farkas) | USSR State Symphony Orchestra, N. Litvinov | Апрелевский Завод |
1957 | Bartók: Cantata Profana; Prokofjev: Zdravitsa (Cantata) | Russian State Symphony Orchestra | Period Records |
1959 | Bartók: Concerto for Orchestra | Leningrad Philharmonic Orchestra | Melogyija |
1961 | Prokofjev: Symphonie No. 7 | Orchestre Symphonique de La Radio de l'URSS | Melogyija, Le Chant du Monde |
1961 | Schumann: Concerto for Cello and Orchestra; Csajkovszkij: Variations on a Rococo Theme | Leningrad Philharmonic, Mstislav Rostropovich | Melogyija |
1962 | Ravel: Daphnis et Chloe (balett) | Symphony Orchestra and Choir of the Moscow Radio | Mezhdunarodnaya Kniga |
1963 | Hacsaturján: Symphony N°1 in A Minor | State Academic Symphonic Orchestra | Всесоюзная Студия Грамзаписи |
1965 | Modern French Orchestral Miniatures: Milhaud, Satie, Poulenc, Ibert | The Chamber Orchestra of the Leningrad Philharmonic | Melogyija |
1965 | Bartók: Duke Bluebeard´s Castle | Moscow Radio Large Symphony Orchestra, Jevgenyij Kibkalo, Nyina Poljakova | Melogyija |
1968 | Berlioz: Symphonie Fantastique | Moscow Radio Symphony Orchestra | Melogyija, Angel |
1968 | Prokofjev: Сказ o Каменном Цветке Фрагменты из Балета (A kővirág, balett, részletek) | Bolshoi Theatre Orchestra | Melogyija, Angel |
1969 | Hacsaturján: Violin Concerto; Prokofjev: Violin Concerto No. 1 | Moscow Radio Symphony Orchestra, David Ojsztrah, Igor Ojsztrah | Melogyija, His Master's Voice |
1971 | Brahms: Piano Concerto No. 2 | USSR Radio Symphony Orchestra, John Lill | Deutsche Grammophon |
1971 | Beethoven: Concerto for Violin and Orchestra in D, Op. 61 | Moscow Philharmonic Symphony Orchestra, Igor Bezrodnyij | Melogyija |
1973 | Csajkovszkij: Symphony No. 3 | Moscow Radio Large Symphony Orchestra | Melogyija |
1976 | Bruckner: Symphony No.9 | Moscow Radio Symphony Orchestra | Melogyija, Victor, His Master's Voice |
1978 | Liszt: Tasso; Berlioz: Benvenuto Cellini (nyitány), Corsar (nyitány); Weber: Turandot (nyitány) | The USSR TV And Radio Large Symphony Orchestra | Melogyija |
1981 | Csajkovszkij: The Sleeping Beauty (részletek)1982 | BBC Symphony Orchestra | BBC Artium |
1982 | Prokofiev: Violinkonzerte Nr. 1 & 2 | BBC Symphony Orchestra, Itzhak Perlman | EMI, His Master's Voice |
1987 | Stravinsky: The Firebird Suite; The Rite of Spring; Pétrouchka; Symphony in Three Movements | London Symphony Orchestra | Nimbus |
1990 | Schnittke: Symphony No. 4 | The USSR Ministry of Culture Orchestra | Melogyija |
1992 | Saint-Saëns: Carnival of the Animals; Wedding Cake op.76; Caprice op. 79; Septuor Op. 65 | Ensemble Instrumental, Jean-François Heisser, Viktorija Posztnyikova | Erato |
1993 | Gubajdulina: 'Stimmen... Verstummen', Symphony in 12 movements; Stufen | Royal Stockholm Philharmonic Orchestra | Chandos |
1995 | Hindemith: Concertos | USSR Radio Symphony OrchestraDavid Ojsztrah | RCA |
1996 | Strauss, Bartók: Violin Concertos | Moscow State Symphony Orchestra, Igor Ojsztrah, Valentyin Zsuk, Alekszandr Lazarov | Audiophile Records |
1998 | Nielsen: Complete Symphonies | Royal Stockholm Philharmonic Orchestra | Chandos |
2002 | Schnittke: Concertos for Viola and Orchestra | USSR Ministry Of Culture Symphony Orchestra, Jurij Basmet, Natalja Gutman | Regis Records |
2004 | Prokofjev: Piano Concertos Nos. 1, 4, 5 | The USSR Ministry of Culture Orchestra, Viktorija Posztnyikova | Moscow Studio Archives |
2006 | Tyiscsenko: Symphony No. 6 | The USSR Ministry of Culture Orchestra, Valentyina Juzvenko, Jelena Rubin | Northern Flowers |
2009 | Bruckner: Symphony Nos. 4 „Romantic” & 5 | USSR Ministry of Culture Symphony Orchestra | Denon Records |
2010 | Sibelius: Symphonien No. 1–7 | Moscow Radio Symphony Orchestra | Melogyija, Euerodisc |
2012 | Mahler: Symphony No. 5 | Grand Symphony Orchestra of the All-Union Radio and Television | The Entertainment Group |
2013 | Csajkovszkij: Symphony No. 5; Janáček: Taras Bulba | BBC Symphony Orchestra | ICA Classics |
2016 | Prokofiev Ballets: 125th Anniversary Edition | Moscow Radio Symphony Orchestra, USSR Ministry of Culture Symphony Orchestra, Symphony Orchestra of the Bilshoi Theatre | Melogyija |
2017 | Balakirev: Symphony No. 1 in C major; Symphony No. 2 in D minor | Herbert von Karajan, London New Philharmonia Orchestra, Moscow Radio Symphony Orchestra, Philharmonia Orchestra | Praga Digitals |
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Nagy szovjet enciklopédia (1969–1978), Рождественский Геннадий Николаевич, 2015. szeptember 28.
- ↑ Internet Movie Database (angol nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 13.)
- ↑ a b Brockhaus (német nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b BnF források (francia nyelven)
- ↑ a b Gran Enciclopèdia Catalana (katalán nyelven). Grup Enciclopèdia
- ↑ Nagy szovjet enciklopédia (1969–1978), 2015. szeptember 28.
- ↑ http://www.rayfieldallied.com/artists/gennady-rozhdestvensky/
- ↑ Munzinger Personen (német nyelven)
- ↑ a b AllMusic
- ↑ a b c d e f Naxos
- ↑ a b Bolsoj
- ↑ a b c d e Guardian
- ↑ a b c d e f g h i ChicagoSO
- ↑ a b c d NYTimes
- ↑ Hazáért 1
- ↑ Hazáért 2
- ↑ Hazáért 3
- ↑ Hazáért 4
- ↑ Föderáció
- ↑ Japán
- ↑ Brit Rend
- ↑ Discogs
Források
[szerkesztés]- ↑ AllMusic: Roy Brewer: Gennady Rozhdestvensky: Biography. allmusic.com. (angolul) AllMusic (Hozzáférés: 2021. április 18.)
- ↑ NYTimes: Vivien Schweitzer: Gennady Rozhdestvensky, a Leading Russian Conductor, Dies at 87. nytimes.com. (angolul) The New York Times (2018. június 17.) (Hozzáférés: 2021. április 18.)
- ↑ Bolsoj: Gennadi Rozhdestvensky: Conductor. bolshoi.ru. (angolul) Bolshoi Theater (2011) (Hozzáférés: 2021. április 18.) arch
- ↑ Guardian: David Nice: Gennady Rozhdestvensky obituary: Inspirational Russian maestro who served as principal conductor of the BBC Symphony Orchestra in the late 1970s. theguardian.com. (angolul) The Guardian (2018. június 17.) (Hozzáférés: 2021. április 18.)
- ↑ Naxos: David Patmore: Gennady Rozhdestvensky. naxos.com. (angolul) Naxos Rights International Ltd. (Hozzáférés: 2021. április 18.)
- ↑ ChicagoSO: Gennady Rozhdestvensky. cso.org. (angolul) Chicago Symphony Orchestra Association (Hozzáférés: 2021. április 18.) arch
- ↑ Discogs: Gennadi Rozhdestvensky: Discography. discogs.com. (angolul) Discogs (Hozzáférés: 2021. április 18.)
- ↑ Hazáért 1: Указ Президента Российской Федерации от 13.02.2017 г. № 59. kremlin.ru. (oroszul) Москва, Кремль (2017. február 13.) (Hozzáférés: 2021. április 20.)
- ↑ Hazáért 2: Указ Президента Российской Федерации от 22.04.2011 г. № 495. kremlin.ru. (oroszul) Москва, Кремль (2011. április 22.) (Hozzáférés: 2021. április 20.)
- ↑ Hazáért 3: Указ Президента Российской Федерации от 31.01.2007 г. № 110. kremlin.ru. (oroszul) Москва, Кремль (2007. január 31.) (Hozzáférés: 2021. április 20.)
- ↑ Hazáért 4: Указ Президента Российской Федерации от 26.04.2001 г. № 470. kremlin.ru. (oroszul) Москва, Кремль (2001. április 26.) (Hozzáférés: 2021. április 20.)
- ↑ Föderáció: Указ Президента Российской Федерации от 27.05.1996 г. № 779. kremlin.ru. (oroszul) Москва, Кремль (1996. május 27.) (Hozzáférés: 2021. április 20.)
- ↑ Japán: Геннадий Рождественский награжден Орденом Восходящего Солнца. newsru.com. (oroszul) NEWSru (2001. november 5.) (Hozzáférés: 2021. április 20.)
- ↑ Brit Rend: Геннадий Рождественский стал командором Превосходнейшего ордена Британской империи. russkiymir.ru. (oroszul) Русский Мир (2014. február 14.) (Hozzáférés: 2021. április 20.) arch