Averroës
Averroës (ibn Rusd) | |
![]() | |
Született | أبو الوليد محمد بن أحمد بن محمد بن رشد 1126. április 14. Córdoba |
Elhunyt | 1198. december 10. (72 évesen) Marrákes |
Foglalkozása |
|
Filozófusi pályafutása | |
arab filozófia – középkori filozófia – | |
Iskola/Irányzat | averroizmus |
Érdeklődés | filozófia, teológia, fizika, orvostudomány, matematika, csillagászat |
Akikre hatott | Maimonidész, Aquinói Szent Tamás, Spinoza |
Akik hatottak rá | |
Fontosabb művei |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Averroës (ibn Rusd) témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/05/Statue_of_Averroes_%28C%C3%B3rdoba%29_-_BAE09705.jpg/220px-Statue_of_Averroes_%28C%C3%B3rdoba%29_-_BAE09705.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/66/Averroes_closeup.jpg/220px-Averroes_closeup.jpg)
Averroës, eredetileg ibn Rusd (arab betűkkel ابن رشد – Ibn Rušd), teljes nevén Abu l-Valíd Muhammad ibn Ahmad al-Barbari (arabul أبو الوليد محمد بن أحمد البربري – Abū l-Walīd Muḥammad ibn Aḥmad al-Barbarī; Córdoba, 1126. április 14. – Marrákes, 1198. december 10.) középkori arab filozófus és polihisztor, aki az Ibériai-félszigeten élt az Almorávidák, majd az Almohádok birodalmában. Célja a Korán tökéletesebb megértése volt az arisztotelészi és az iszlám filozófia segítségével.
Destructio destructionis (Taháfut at-Taháfut / „Az összeomlás összeomlása”) című művében szembeszállt korának általános filozófiaellenes hangulatával és bizonyítja, hogy az al-Gazáli által Taháfut al-falászifa („A filozófusok összeomlása”) című könyvében kifejtett misztikus nézetek hibásak, még csak nem is filozófiai igényességgel kigondolt tételek. Azt állította, hogy az anyag és a mozgás örökkévaló, nem valamiféle teremtés eredménye; tagadta az individuális lélek halhatatlanságát és a túlvilági életet.
Élete
[szerkesztés]Córdobában született. Apja és apai nagyapja is kádi volt; ő maga is kádi lett, előbb Sevillában, majd Córdobában. Teológiát, jogot, orvostudományt, matematikát és filozófiát tanult. Abu Bakr ibn Tufajl ajánlatával 1182-ben került az almohád Abu Jaakúb Júszuf kalifa udvarába mint háziorvos, majd a kalifa halálát követően, annak fia, Jaakúb al-Manszúr szolgálatában állt. A kalifa megbízásából kezdett hozzá Arisztotelész műveinek fordításához és értelmezéséhez.
Averroës tizenegy éven keresztül volt al-Manszúr udvarában, amikor a kalifa a filozófus ellenfeleinek intrikáinak befolyására először egy Córdoba közeli kis helységbe, majd Marokkóba száműzte. A vád szerint Averroës az ókoriak filozófiáját művelte az igaz hit rovására. Műveit elégették. Marrákesben halt meg.
Munkássága
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/27/Colliget_Auerrois_totam_medicinam_V00026_00000002.tif/lossy-page1-220px-Colliget_Auerrois_totam_medicinam_V00026_00000002.tif.jpg)
Averroës filozófiájának célkitűzése Arisztotelész arab, újplatonikus értelmezésének helyesbítése volt. Arisztotelésznek olyan tiszteletet adott, amilyen abban a korban csak egy vallásalapítónak járt, így az arisztotelészi tanokhoz igazította számos vallási kérdés megválaszolását. Ilyen tanítása volt az, miszerint Isten létezését a kinyilatkoztatástól függetlenül is bizonyítani lehet, az értelem segítségével. Ugyancsak Arisztotelészt követte a lélek halhatatlanságát illetőleg: azt állította, hogy a lélek nem halhatatlan, de az értelem (núsz) az. Mindezen nézetei miatt az ortodox muszlimok – sőt a keresztények is – elítélték tanait, amelyek Muhammad al-Gazáli: A filozófusok összeomlása című könyvére, amely azt volt hivatott kimutatni, hogy mivel minden igazság már meg van írva a Koránban, nincs szükség a kinyilatkoztatástól független spekulációkra, válaszul Averroës Az összeomlás összeomlása című könyvet írta meg.
Írásaiban arra vállalkozott, hogy bebizonyítsa a lényegi egyezést a vallásjog (saría) és a filozófia (falszafa) között. Főbb műveiben, a Döntő értekezésben (Faszl al-makál) és Platón Államához írt kommentárjában arra mutatott rá, hogy a filozófia és a vallás célja ugyanaz: az egyik a másiknak „társa és nevelő nővére”. Az igazság egy, csak az emberek különböző utakon keresik és magyarázzák. Azonban csak a filozófus képes, jogosult, sőt köteles demonstratív érveléssel kifejteni a profetikusan kinyilatkoztatott törvény legmélyebb, belső jelentéseit. Így ebben a tanításában csatlakozott Platónhoz és ő is megkülönböztette a filozófus természetet és a tömeget. Előbbit újabb két csoportra osztotta: a teológusokra és a filozófusokra. A tömegnek közvetlen jelentésében kell elfogadnia a Szentírás történeteit, példabeszédeit. A Szentírásban foglalt teljes igazságot viszont csak a filozófus természet képes felfogni. Azonban mindenkinek egyformán kell elfogadni a Korán bizonyos állításait, mivel ezen állítások Isten kinyilatkoztatásai. Ezért – állította Averroës – a saría felsőbbrendű a nomosznál (görög szó, jelentése: ember alkotta törvények).
Averroës lélekre vonatkozó tanítása tagadja a lélek halhatatlanságát, ugyanakkor különbséget tesz az aktív és a potenciális intellektus között. Az aktív intellektus (isteni ész) nyújtja az intelligibilis formákat, a passzív intellektus (ember) pedig felveszi őket. A formák aktualizálódása a potenciális intellektusban konkrét emberre vonatkozóan eredményezi az individuálisan szerzett intellektust.
Hatása
[szerkesztés]Averroës műveit már a 13. század elején Skóciai Mihály latinra fordította. Európai hatása nemcsak a skolasztikusokra volt nagy, hanem mindazon szabadgondolkodók körében, akik tagadták a halhatatlanságot. Követőit averroistáknak nevezték.
Források
[szerkesztés]- Atlasz – Filozófia. Athenaeum, Budapest, 1999. ISBN 963-85962-3-6
- Averroës (Ibn Rusd) – Terebess e-tár
- Bertrand Russell: A Nyugati filozófia története. Göncöl Kiadó, Budapest ISBN 963-9183-48-2
- Filozófiai kisenciklopédia. Magyar Könyvklub, Budapest, 1993 ISBN 963-09-3673-9
- Goldziher Ignác: Az arab irodalom rövid története. Budapest: Kőrösi Csoma Társaság. 2005. ISBN 9638378212