קטגוריה:ויקרא יט יח
נוסח המקרא
לא תקם ולא תטר את בני עמך ואהבת לרעך כמוך אני יהוה
לֹא תִקֹּם וְלֹא תִטֹּר אֶת בְּנֵי עַמֶּךָ וְאָהַבְתָּ לְרֵעֲךָ כָּמוֹךָ אֲנִי יְהוָה.
לֹֽא־תִקֹּ֤ם וְלֹֽא־תִטֹּר֙ אֶת־בְּנֵ֣י עַמֶּ֔ךָ וְאָֽהַבְתָּ֥ לְרֵעֲךָ֖ כָּמ֑וֹךָ אֲנִ֖י יְהֹוָֽה׃
לֹֽא־תִקֹּ֤ם וְ/לֹֽא־תִטֹּר֙ אֶת־בְּנֵ֣י עַמֶּ֔/ךָ וְ/אָֽהַבְתָּ֥ לְ/רֵעֲ/ךָ֖ כָּמ֑וֹ/ךָ אֲנִ֖י יְהוָֽה׃
תרשים של הפסוק מנותח תחבירית על-פי הטעמים
פרשנות
- פרשנות מסורתית:
תרגום
אונקלוס (תאג'): | לָא תִקּוֹם וְלָא תִטַּר דְּבָבוּ לִבְנֵי עַמָּךְ וְתִרְחֲמֵיהּ לְחַבְרָךְ כְּוָתָךְ אֲנָא יְיָ׃ |
ירושלמי (יונתן): | לָא תֶהֱווֹן נַקְמִין וְלָא נַטְרִין דְבָבוּ לִבְנֵי עַמָךְ וּתְרַחֲמֵי לְחַבְרָךְ דְמַן אַנְתְּ סַנֵי לָךְ לָא תַעֲבֵיד לֵיהּ אֲנָא יְיָ: |
רש"י
רש"י מנוקד ומעוצב
• לפירוש "רש"י מנוקד ומעוצב" על כל הפרק •
וְאָהַבְתָּ לְרֵעֲךָ כָּמוֹךָ – אָמַר רַבִּי עֲקִיבָא: זֶה כְּלָל גָּדוֹל בַּתּוֹרָה.
רשב"ם
ולא תטור: אפילו בלבבך אלא עבור על מידותיך:
ואהבת לרעך כמוך: אם רעך אם טוב הוא, אבל אם הוא רשע כדכתיב יראת ה' שנאת רע:
רמב"ן
ספורנו
• לפירוש "ספורנו" על כל הפרק •
כלי יקר
• לפירוש "כלי יקר" על כל הפרק •
אבל על כל המאורעות שבגופות, לא רצה ה' שיבקש האדם נקמה עליהם משל למה"ד לתינוק המשחק ועושה מעשה נערות באיזו בנין או איזו ד"א ובא איזו אדם וקלקל כל מעשיו אשר בנה ואשר נטע הילד והילד צועק לפני אביו צעקה גדולה ומרה על זה ואילו היה אביו משגיח בו ועושה רצונו היה הורג לזה האדם, אמנם אביו אינו משגיח בקולו כלל כי אף אם הקטן כפי מיעוט שכלו הוא חושב שזה הגדיל לעשות לו רעה גדולה, מ"מ האב רואה בשכלו שאין הדבר כן ושכל מעשה הבן היו הבלים מעשה תעתועים ואינן כדאי שבעבורם יהיה לזה כאויב ומתנקם כי כפי האמת לא עשה לו זה כלום. כך הוא הענין בין אבינו שבשמים לברואיו אשר לפי מיעוט השגתם במושכלות הם חושבים כי כל עניני העה"ז יש בהם צד מעלה ושלימות והנוגע בכבודם או בגופם או בממונם נראה להם כי הגדיל לעשות עמהם רעה וצועקים לאביהם שבשמים שינקם נקמתם, אבל לפעמים אין הקב"ה משגיח בקול זעקתם כשאין ברעה זו תערובות דבר הנוגע בנשמתו של אדם כי בעיני השי"ת כל הענינים אשר בני אדם מסגלים בהם בעה"ז דומין ממש לצחוק ושחוק אשר עשה לו הילד שהזכרנו, על כן אין הקב"ה משגיח בהם זולת בזמן שע"י מאורעות שבגופות יגיע לו ביטול תורה ומצוה אז הנקמה נקמת ה'.
ועל דבר זה מיוסד המזמור, המתחיל אל נקמות ה' וגו' (תהלים צד, א) המקדים לומר שאין לבקש נקמה כ"א בדבר שהוא נקמת ה' כאמור, אח"כ אמר עד מתי רשעים ה' וגו' עד ה' יודע מחשבות אדם כי המה הבל. וביאור הדבר הוא שבא להשקיט תלונות האומרים עזב ה' את הארץ וגוזרים אומר שודאי לא יראה יה ולא יבין בכל מעשה השפלים כי איככה יוכל וראה באבדן מולדתו עניים ומדוכים אלמנה גר ויתום ולא יקח נקמה מן עושי הרעה אין זה כ"א מצד שאין השגחתו ית' בשפלים. עז"א כמתרץ לומר שאין הדבר כן אלא לפי שה' יודע מחשבות האדם כי המה הבל, כמשל התינוק המשחק, ע"כ אין הקב"ה מקפיד עליהם בכל זמן. וע"ז מיוסד כל המזמור האומר עד מתי רשעים ה' וגו' אחר שאמר אל נקמות ה' קרא תגר על האומרים לא יראה יה וגו' זה"ש עמך ה' ידכאו ונחלתך יענו ויאמרו לא יראה יה וגו' דאל"כ למה לא ינקום ממנו, ע"ז השיב ואמר בינו בוערים בעם וגו' היוצר עין הלא יביט וגו' וא"ת אחר ששומע ומביט למה לא ינקום ממנו שהרי אל נקמות ה' ע"ז אמר כמתרץ ה' יודע מחשבות אדם כי המה הבל, כ"א המאורעות שבגופות בעינינו דבר גדול הנה בעיני ה' מוסר הבלים המה (ירמיה י, ח) כמשל התינוק המשחק, וא"ת עכ"פ למה יראה ה' עמל וכעס שרשע מכתיר את הצדיק ע"ז אמר אשרי הגבר אשר תיסרנו יה ומתורתך תלמדנו, כי את אשר חפץ ה' בו אותו יוכיח ביסורין אך שלא יהיה בהם ביטול תורה כמו שלמדו רז"ל מן פסוק ומתורתך תלמדנו (ברכות ה, א) לפי שאם היה בהם ביטול תורה היה הקב"ה מתנקם מן המסבבים בטולה. לכך נאמר לא תקום וגו' כי כל עניני העה"ז אינן חשובים לפני השי"ת ודומה כאילו לא עשה לו כלום ע"כ אין נכון לבקש נקמה משום אדם שהוא מעמיו.
ואהבת לרעך כמוך. ארז"ל זה כלל גדול בתורה ובמס' (שבת לא, א) מעשה בההוא גר שאמר למדני כל התורה כשאני עומד על רגל אחד ולמדו הלל פסוק ואהבת לרעך כמוך כל דעלך סני לחברך לא תעביד ואידך פירושא זיל גמור. וכפי הנראה שהגר היה גר צדק ולא היה מהתל התולים לומר בדרך שחוק שילמדו כל התורה בעוד שהוא עומד על רגל אחד ממש, אלא ודאי בקש ממש שיעמיד לו כל מצות התורה על יסוד אחד דהיינו רגל אחד אשר עליו יעמיד לו כל המצות כדי שלא יבא לידי שכחה המצויה בגר אשר לא למד מנעוריו כלום ממצות התורה, ע"כ בקש ממנו שימסור לו כלל אחד הכולל כל התורה ועל דרך המליצה אמר כשאני עומד על רגל אחד, וכוונתו למסור לו דבר הנאמר מהרה בלשון קצר והיינו ג"כ יסוד ורגל אחד וע"י שיזכור כלל זה יזכור את כל מצות ה'.
ולמדו פסוק ואהבת לרעך כמוך אני ה', כי כבר ארז"ל (מכות כד, א) בא חבקוק והעמידן על אחת שנאמר וצדיק באמונתו יחיה (חבקוק ב, ד) וזה אינו סותר דברי הלל כי כל מצות התורה הם על שני סוגים האחד הוא, המצות שבין אדם למקום ב"ה ויסוד לכולם האמונה בה' השני הוא, המצות שבין אדם לחבירו ויסוד לכלם פסוק ואהבת לרעך כמוך. ומטעם זה היו הכרובים פורשים כנפים למעלה מחוי כלפי מעלה כנגד המצות שבין אדם למקום, ופניהם איש אל אחיו כנגד המצות שבין איש לחבירו, וכשאמר כאן על רגל אחד היינו יסוד אחד לכל סוג וע"כ אמר לו פסוק ואהבת לרעך כמוך ועל רגל זה העמיד לו כל המצות שבין אדם לחבירו, ואמר לו גם סוף הפסוק אני ה' דהיינו היסוד שעליו העמיד חבקוק כל מצות התורה והיינו האמונה בה', ומאמר אני ה' דוגמת דבור אנכי הכולל כל דברות ראשונות שבין אדם למקום ב"ה וחותם לכולם כבוד או"א כי מסוף דברו ניכר שראש דברו אמת, יען כי יוקח ק"ו מן כיבוד אב ואם אל כיבוד השותף הג' ית' שמו הלא הוא אביך קנך. ודבור לא תחמוד כולל כל חמשה דברות אחרונות והוא כנגד ואהבת לרעך כמוך כי שניהם כוללים כל המצות שבין אדם לחבירו, וכן א"ר לוי (ויק"ר כד, ה) עשרה דברות כתובים בפרשה זו ומסיק שדבור לא תחמוד כנגד ואהבת לרעך כמוך ע"ש.אור החיים
• לפירוש "אור החיים" על כל הפרק •
מדרש ספרא
• לפירוש "מדרש ספרא" על כל הפרק •
מתוך: ספרא (מלבי"ם) פרשת קדושים פרק ד (עריכה)
[י] "לא תקׂם"-- עד היכן הוא כוחה של נקימה? אמר לו "השאילני מגלך", ולא השאילו. למחר אמר לו "השאילני קרדומך". אמר לו "איני משאילך כשם שלא השאלת לי מגלך", לכך נאמר "לא תקם".
[יא] "לא תטׂר"-- עד היכן כוחה של נטירה? אמר לו "השאילני קרדומך" ולא השאילו. למחר אמר לו "השאילני מגלך". אמר לו "הא לך, איני כמותך שלא השאלת לי קרדומך", לכך נאמר "לא תטר".
[יב] "לא תקם ולא תטר את בני עמך"-- נוקם אתה ונוטר לעכו"ם.
"ואהבת לרעך כמוך"-- רבי עקיבא אומר זה כלל גדול בתורה. בן עזאי אומר "זה ספר תולדות אדם"-- זה כלל גדול מזה.בעל הטורים
• לפירוש "בעל הטורים" על כל הפרק •
- פרשנות מודרנית:
(ויקרא יט יח): "לא תקם ולא תטר את בני עמך, ואהבת לרעך כמוך, אני ה'".
בפסוק ישנם שלושה חלקים; במאמר זה נסביר את הקשר בין שלושת החלקים.
א. לא תיקום ולא תיטור את בני עמך
החלק הראשון כולל שתי מצוות דומות, שכל אחת מהן ראויה לדף נפרד: איסור נקימה במעשה, ו איסור נטירה במחשבה.
ב. ואהבת לרעך כמוך
החלק השני כולל מצוה שגם היא ראויה לדף נפרד: מצוות אהבת הבריות.
על אהבת האדם לרעהו דיברו תָנאים מרכזים ואמרו עליו שהוא "כלל גדול בתורה" (ר' עקיבא) או "כל התורה כולה על רגל אחת" (הלל הזקן). כלל זה גורס כי האדם יעניק לרעיו וסובביו את אותה אהבה שהוא מעניק לעצמו. חז"ל הכירו היטב את טבע האדם, וידעו שהוא אוהב את עצמו מעצם טבעו האגואיסטי. על כן הוא נדרש לאהוב את רעהו כפי שהוא אוהב את עצמו - לתקן את טבעו האגואיסטי, בדומה לבורא, שהוא "טוב ומיטיב לרעים ולטובים".
חז"ל לא הסתפקו בהדרכה כללית לאהבה, אלא גזרו מכך הלכות שונות ובהם להעניש חוטא באהבה ולא בשנאה ובנקמה (סנהדרין נב ב) ולבחור לאדם שראוי לעונש, עונש שיסבול בו פחות (פסחים עה א). חז"ל הורו לגבר לא לקדש אישה מבלי שראה אותה, למשל על ידי שליח, בגלל החשש שהיא תתגנה עליו ברגע שיראה אותה, והוא יפגע בה בניגוד לצו של ואהבת לרעך כמוך. (קידושין מא א).
(מתוך הערך אהבה בויקיפדיה)
ראו גם: אם "חייך קודמין", למה נאמר "כמוך"?
הקשר בין שני החלקים הראשונים
1. שני החלקים הראשונים מציגים שני צדדים משלימים של היחס לאויבים: איסור להרע, ומצוה להיטיב. הפסוק משלי כה כא "אם רעב שנאך האכלהו לחם, ואם צמא השקהו מים" מסביר את הקשר בין "לא תיקום" לבין "ואהבת לרעך כמוך": התורה דורשת מאיתנו, לא רק להימנע מגרימת רעה לשונאינו, אלא גם להיטיב איתם ולעשות איתם חסד, כמו שהיינו רוצים שיעשו איתנו אם היינו במצבם. הפסוק הבא (משלי כה כב): "כי גחלים אתה חתה על ראשו..." מסביר את התועלת במצווה זאת: כשאדם מיטיב לשונאו, הוא כבר לא מושפל - הוא חזק, וכל רגשות ההשפלה והכעס עוברים ממנו על ראשו של השונא.
2. בנוסף לכך, החלק הראשון עשוי לעזור לנו להבין את מהות האהבה שמדובר עליה בחלק השני: האהבה שלנו לזולת צריכה להיות ברמה כזאת, שלא נרצה לנקום בהם אם הם הרעו לנו, בדיוק כמו שאיננו נוקמים בעצמנו; למשל, כאשר אנחנו חותכים ירקות, ויד ימין חותכת בטעות את יד שמאל, מובן שיד שמאל לא "תנקום" ותחתוך את יד ימין. כך צריכה להיות האהבה שלנו לזולת - אהבה היוצרת תחושה של אחדות, שכולנו חלקים מגוף אחד גדול שנקרא "עם ישראל", ולכן אין מקום לנקמה ונטירה.
ג. אני ה'
החלק השלישי מקשר את שתי המצוות שבין אדם לחברו ליחסים שבין אדם למקום. ישנן כמה דרכים להסביר את הקשר בין החלקים:
1. על פי הפסוק(משלי כ כב): "אל תאמר אשלמה רע, קוה לה' וישע לך" : בדרך-כלל, אדם רוצה לנקום – לשלם רע למי שהרע לו - כדי להרתיע את אויבו או אויבים פוטנציאליים נוספים. אולם, מי שיודע את ה', לא חושב על נקמה כפתרון, אלא הוא פונה אל ה' ומבקש ממנו עזרה, וגם העזרה שהוא מבקש היא לא שלילית (שיעניש את האויב) אלא חיובית - שיושיע אותו מאויבו (ראו פירושים שונים לפסוק זה ).
2. על פי סיום הפסוק שהובא למעלה(משלי כה כב): "וה' ישלם לך": ה' מבטיח, שמי שיקיים את מצוותיו וייטיב לשונאיו, יזכה לתשלום - תשלום חומרי (שלא יפסיד שום דבר מכך שהאכיל את שונאו), או תשלום רוחני (שיפור מצב-הרוח, שיפור המעמד והכבוד).
לביאור נוסף
פוסט על הפסוק בבלוג "התורה ואני"
קישורים
פסוק זה באתרים אחרים: הכתר • על התורה • Sefaria • תא שמע • אתנ"כתא • סנונית • שיתופתא
קטגוריות־משנה
קטגוריה זו מכילה את 6 קטגוריות המשנה המוצגות להלן, ומכילה בסך הכול 6 קטגוריות משנה. (לתצוגת עץ)
דפים בקטגוריה "ויקרא יט יח"
קטגוריה זו מכילה את 52 הדפים המוצגים להלן, ומכילה בסך־הכול 52 דפים.